Forståelse

Velkommen til

Relasjoner

Bygg bedre forbindelser
& Forvandle livet ditt

Relasjoner er en viktig del av livene våre. Vitenskapen har vist at de er avgjørende for vårt emosjonelle, mentale og fysiske velvære, og at det å være sosialt knyttet til andre er en viktig del av vår lykke og tilfredshet. Det kan imidlertid være utfordrende å håndtere og opprettholde relasjoner til familie, venner, romantiske partnere og til og med oss selv i det kaoset vi opplever i en travel hverdag. I denne boken, som er fullpakket med ekspertråd, tar vi en titt på hvordan vi kan bygge bedre relasjoner, hvorfor vi føler oss sjenerte og hvordan vi kan håndtere vanskelige samtaler. Vi utforsker også hvordan du kan styrke selvtilliten din, snu negative tankemønstre og hvorfor det er viktig å ta seg tid til seg selv.

innhold

6
Sosiale dyr
10
Bygg bedre relasjoner
16
Hva gjør oss sjenerte?
20
Topp 10 selvtillit
Selvtillit-hacks
24
Utvikle en
Positivt
Kroppsbilde
28
Gjør tid til meg selv
til et must
31
Finn ditt
Mantra
32
Hvorfor vi alle burde
Være mer egoistiske
34
Hvorfor spiller vi ikke
Spiller vi ikke mer?
38
Sett deg selv
Fri fra fortiden
40
Motet
til å være
Sårbar
46
Forståelse av sjalusi
50
Å gå i en annens sko
52
Å lære
å stole på
54
Hvorfor konflikter kan
Være bra for deg
57
Gaven
av medfølelse
58
Det gode
Argumentasjonsveiledning
60
Hvordan si
Vanskelige ting
64
Å snakke uten å snakke
68
Å oppnå
Tilgivelse
70
Hvordan fungerer omvendt psykologi?
72
Hvordan håndtere søskenrivalisering i voksen alder
76
Kraften
av vennskap
82
Magien ved å klemme
84
Gleden ved venner som ikke krever mye vedlikehold
86
Hva det betyr
å være ensom
88
Hva er kjærlighet?
94
Hva er din
Tilknytningsstil?
98
Atskilthet som forutsetning for korreksjon
104
Kan sexterapi hjelpe deg
Hjelpe deg?
108
Å leve i
skyggene
112
Å motvirke tvangsmessig kontroll
116
Hva er gaslighting?
118
Livet etter sviket
122
Kan et hjerte virkelig
Bli knust?
124
Alle trenger noen

Forståelse av relasjoner

Jeg er lei for det

kan sexterapi hjelpe deg?

© Getty Images, Shutterstock

sosiale dyr

dyr

Edoardo Albert forklarer hvordan menneskelige bånd, samspill og relasjoner er nøkkelen til vår utvikling

Ord  Edoardo albert

"

Ydu er vakker. Ja, ja, det er du. Du er vakker, er du ikke?" Ordene blir sagt i en syngende tone, akkompagnert av nikk med hodet og de bredeste smil.
Det er et opptak av en mors første ord til sitt nyfødte barn. Hun holder den lille gutten på fanget og ser intenst ned i ansiktet hans, mens hennes eget ansiktsuttrykk er bredt av undring. Babyen stirrer opp på henne, og øynene hans ruller litt fordi han ennå ikke har kontroll over dem. Det er et bilde av de første båndene som knytter oss mennesker sammen: mor og barn.
Ordet vi bruker for å beskrive disse båndene, er spesielt treffende: bånd. Både en sammenføyning og, i flertall, noen ganger en innsnevring og begrensning. Båndene som knytter oss til foreldre, ektefeller, familie, venner, kolleger og samfunnet for øvrig, setter oss inn i sammenhenger som gir livene våre form, innhold og større mening. Og det finnes bevis for at selv på det aller tidligste stadiet i livet, når en baby er mindre enn en dag gammel, vil den foretrekke å se på et menneskeansikt fremfor et objekt av samme størrelse, men uten den normale utformingen av øyne, nese og munn. Et spedbarn er predisponert for å se på ansikter, og det leter etter tegnene som kjennetegner moren. Blant disse tegnene er "babyspråket" som nybakte mødre tar i bruk sammen med spedbarnet sitt: Innholdet har en tendens til å inneholde gjentatte ord og fraser, men enda viktigere er den uvanlige tonale kvaliteten, en syngende rytme som skiller det fra vanlig menneskelig kommunikasjon som "babyprat".
Den britiske psykologen John Bowlby (1907-1990) gjorde et pionerarbeid i studiet av menneskelige følelser og bånd. I sitt arbeid med foreldreløse barn under andre verdenskrig oppdaget Bowlby at de sørget over sine mistede foreldre, og at denne tapsfølelsen var vedvarende og skapte store problemer for dem. Naturligvis, vil du kanskje si. Det trenger man ikke være Freud for å skjønne. Men problemet var at ifølge datidens rådende psykologiske teorier (tiåret eller to etter andre verdenskrig) var barn følelsesmessig knyttet til foreldrene sine fordi foreldrene sørget for mat og husly som tilfredsstilte barnets "primære behov" for næring og husly. Det emosjonelle båndet var sekundært i forhold til denne primærdriften. Ifølge teorien burde altså disse foreldreløse barna ha knyttet emosjonelle bånd til de menneskene som nå ga dem mat og husly: fosterforeldre, barnehjemsbestyrere og så videre. Men det gjorde de ikke. De bar med seg det opprinnelige tapet, og til tross for den generelle vennligheten til menneskene som tok seg av dem, og til tross for at de tilfredsstilte den primære trangen til mat og husly, knyttet ikke barna på langt nær de samme følelsesmessige båndene til sine nye omsorgspersoner som de hadde hatt til foreldrene sine.

Et spedbarn er predisponert for å se på ansikter og lete etter tegn som kjennetegner moren

forståelse av relasjoner

Bowlbys genialitet var at han var i stand til å fjerne skylappene han hadde fått på grunn av sin utdannelse, og se hva han så hos barna og ungdommene han behandlet. For å formulere sitt arbeid benyttet Bowlby seg av Harry Harlows studier med rhesusapeunger. Harlow oppdro apeungene med to kunstige mødre: en "mor" av ståltråd som ga dem melk, og en "mor" av frotté som ikke ga dem næring, men som de kunne kose med. De små rhesusapeungene foretrakk frottémoren og besøkte bare "trådmoren" for å spise. Sammen med Konrad Lorenz' arbeid om preging hos dyr som ender, hadde Bowlby grunnlaget for en ny og revolusjonerende teori om tilknytning.
Bowlby hevdet at tilknytningen mellom barn og foreldre hos mennesker var spesifikk for oss som art, og at den var et resultat av den uvanlige avhengigheten og hjelpeløsheten hos sped- og småbarn. Spedbarn og små barn utviser en spesiell tilknytningsatferd: nærhet/kontaktopprettholdelse og separasjonsprotest. Med andre ord prøver spedbarn og små barn å holde seg nær foreldrene sine og gråter når de skilles fra dem. Ved å holde kontakten med en forelder som gir beskyttelse (andre studier referert av Bowlby viser at spedbarn og barn knytter seg til personer som gir trygghet, men som ikke nødvendigvis gir dem mat, det vil si fedre), sikrer barnet sin egen overlevelse.
Evolusjonært sett er den eneste beskyttelsen et menneskebarn kan finne hos sine foreldre: Andre arter kan la et spedbarn ligge trygt i en hule eller kamuflere det med sine egne merker, men ingen av disse alternativene er tilgjengelige for et menneskebarn. Tryggheten ligger i armene til mor eller far. Det naturlige utvalget sørget derfor for at menneskebabyer utviste en rekke atferder for å opprettholde kontakten med foreldrene og forhindre at de ble skilt fra dem: Tenk bare på babyens protester når den blir overlatt til en slektning som kommer på besøk for å forsøke å kose med den, og på hvor ofte den må leveres tilbake til moren før den finner seg til rette. Denne trygghets- og sikkerhetssøkende atferden fortsetter etter hvert som babyen blir barn. Som Bowlby tørt bemerket, er et barn som en rakett når det prøver å få kontakt med en tilknytningsperson: Det gir seg ikke før det treffer målet.
Selv om spedbarn knytter seg til foreldrene eller omsorgspersonen, varierer kvaliteten på tilknytningen avhengig av hvor trygg barnet er på at foreldrene vil være tilgjengelige og respondere når det er behov for det. En baby og et barn som vokser opp i tillit til at foreldrene vil være der når de trenger dem og gjøre det som trengs, vil, ikke overraskende, ha en tendens til å vokse opp med trygghet på andre områder av livet og karakteren, selv om juryen fortsatt ikke har bestemt seg for hvor utbredt denne innflytelsen er på andre aspekter av senere liv og karakter.
Men selv om foreldrene legger grunnlaget for hva vi kommer til å bli, er det i samspillet med jevnaldrende, både som barn, ungdom og voksne, at overbygningen i livene våre formes. Hvis vi går tilbake til studien av apeunger som ble oppdratt med "mødre" av ståltråd og frotté, er det kanskje ikke overraskende at de viste seg å være helt utilstrekkelige i sine sosiale relasjoner, enten unormalt redde eller aggressive, når de ble introdusert i selskap med andre aper etter denne oppdragelsen. De hunnene som klarte å parre seg og få unger, viste seg å være dårlige mødre, glemske og uoppmerksomme overfor ungene sine.
Menneskebarn lærer mye gjennom imitasjon og lek i samspill med sine medmennesker, og de går vanligvis gjennom tre stadier: ensom lek, gjensidig bevisst lek og sosialt interaktiv lek. Selv om alle tre leketypene vedvarer gjennom hele barndommen, skjer det normalt en forskyvning mot en større andel sosialt interaktiv lek etter hvert som barnet blir eldre. Den røffe leken blant gutter tjener først til å lære guttene grenser, og i ungdomsårene bidrar den til å skape og opprettholde sosiale hierarkier blant jevnaldrende.
Hos voksne begynner jakten på nye bånd med tanke på kjærlighet, ekteskap, partnerskap og, fra et evolusjonært synspunkt, reproduksjon. Parbindingen mellom ektefeller er både sosial og seksuell: et bånd som er sterkere både psykologisk, atferdsmessig og seksuelt enn andre bånd. Et slikt sterkt bånd oppstår i forbindelse med at noen av de kraftigste nevrotransmitterne i hjernen utløses i overflod: oksytocin, dopamin, kortikosteron og vasopressin er blant cocktailen av kjemikalier som gir den berusende, åndeløse, hjertestoppende følelsen av å være forelsket. Dette står i sterk kontrast til de andre relasjonene som er vesentlig annerledes i voksenlivet: de relativt svake båndene i et bekjentskap.
Mens de sterke båndene mellom ektefelle og foreldre og barn bidrar til å sementere familieenheten og den bredere slektsgruppen, gir bekjentskaper menneskene som inngår i dem, tilgang til helt andre informasjonskilder og sosiale nettverk. Sosiologiske studier har vist at mennesker som inngår i sterke sosiale bånd, har en tendens til å dele mange sosiale kjennetegn og i stor grad ha de samme forventningene og ideene. Bekjentskaper, fra arbeidskolleger til uformelle sosiale kontakter i så forskjellige sammenhenger som idrettsklubber og menigheter, gir imidlertid tilgang til et mye bredere spekter av sosial og kulturell informasjon og ideer, og er derfor viktige når det gjelder å forbedre den sosiale og økonomiske statusen til den enkelte og hans eller hennes sterkt bundne slektninger.
Mennesket er et sosialt dyr. Barn som vokser opp i isolasjon, vil ikke engang lære språk, for ikke å snakke om sosiale ferdigheter. Selv om noen av oss kanskje søker ensomheten, er vi alle født av kjødet av relasjoner og knytter våre første og grunnleggende bånd til de menneskene som oppdrar oss. Det gamle ordtaket, som først ble foreslått av Aristoteles, viser seg i stor grad å være sant: "Gi meg et barn til det er syv år, og jeg skal vise deg mannen." Konsekvensen av dette, i det dystre bibelverset, er at foreldrenes misgjerninger vil slå ut i barna deres, til og med i tredje eller fjerde generasjon. Tallrike studier tyder på at dette stemmer altfor godt.

Kjærlighet eller begjær

Kjærlighet er ikke den samme følelsen som begjær. Lyst tenner belønnings- og motivasjonsdelene i hjernen, mens kjærlighet tenner omsorgs- og empatiregionene.

Mennesket er et sosialt
dyr. Oppdratt i isolasjon vil barn ikke engang lære språk,
for ikke å snakke om sosiale ferdigheter

Utviklingsmessige
forstyrrelser

Gutten som hopper opp og ned og vifter med hendene. Han som vugger frem og tilbake med hodetelefoner på og ikke møter noens blikk. Jenta i utkanten av gruppen, litt tafatt, som hermer etter det de andre jentene gjør. Eller den nye, flinke kollegaen som ikke helt skjønner vitsen, eller smiler i feil øyeblikk. Folk vurderer om de ønsker å bli venner og knytte dypere sosiale kontakter med andre mennesker basert på raske, snevre vurderinger når de først møter et nytt individ. Disse vurderingene er i stor grad ubevisste, og bygger på en hel rekke oppfatninger av ikke-verbal atferd, og de er bemerkelsesverdig upåvirkelige av endringer. Og de har en svært negativ innvirkning på mennesker med autisme. For disse snevre vurderingene fører til at de som møter autister for første gang, uuttalt vegrer seg for å søke sosial kontakt, for å invitere dem på en drink etter jobb eller for å engasjere seg i dem utenfor skolen. Dette til tross for at de samme vurderingene er positive med hensyn til pålitelighet og evner. Og som sådan har de ofte en ødeleggende effekt på autistiske menneskers sosiale kapasitet. Det er nemlig en myte at alle autister ikke har noe ønske om sosial kontakt: Det finnes en liten gruppe som frivillig trekker seg tilbake fra sosial kontakt, særlig blant de ikke-verbale, men for de fleste autister er sosial kontakt like viktig som for nevrotypiske personer. Men dessverre blir de ofte nektet dette. Bare 16 prosent av voksne autister er i lønnet arbeid, med alle de konsekvensene av fattigdom og sosial isolasjon som dette fører med seg. Så se forbi disse snevre vurderingene og se personen bak, som er hel, hel og verdig og ønsker vennskap.

© Getty Images / Angelina Bambina / Frants Tsyvinskyi

Bygg bedre relasjoner

bedre

Du har kanskje ikke evnen til å forandre andre mennesker, men du har makt til å forbedre forholdet ditt til dem

Hvordan kommer du overens med dem du har rundt deg - partner, barn, foreldre, søsken, til og med arbeidskolleger? Vil du beskrive forholdet ditt som stort sett godt, eller føles det ofte anstrengt og med et klart forbedringspotensial?
Selv om vi ofte tenker på romantiske forhold når vi snakker om relasjoner generelt, kan tilknytningen til og samspillet med andre mennesker i livet vårt være like viktig.
"Relasjoner er nøkkelen til helse og lykke, og de gir mening og formål med livet vårt", bekrefter Dr. Jessamy Hibberd, autorisert klinisk psykolog og forfatter. "Vi er svært sosiale vesener, og de første menneskene hadde behov for å leve sammen og fungere i en gruppe for å sikre overlevelse. Dette betyr at vi har et stort behov for sosial inkludering, og forskning viser at mangel på sosial støtte er like skadelig som røyking. Sosial isolasjon er forbundet med økt risiko for sykdom og tidlig død, mens varme og støttende relasjoner har langsiktige fordeler for helse og lang levetid."
Hvis et forhold ikke går bra, kan vi kjenne på følelser som sinne, bitterhet, skyldfølelse eller generell tristhet, avhengig av situasjonen og hvordan den påvirker oss. Hvis forholdet har gått alvorlig i stykker, enten det skyldes svik, stor uenighet eller andre faktorer som rusavhengighet, kan profesjonell hjelp være det beste alternativet for å prøve å komme videre, enten ved å oppsøke en rådgiver alene eller, ideelt sett, i form av par- eller familieterapi. Men selv med den beste vilje i verden kan det dessverre noen ganger være sunnere å gå sin vei (noe som selvsagt er lettere i noen typer forhold enn i andre).
Den gode nyheten er at når det gjelder de daglige irritasjonsmomentene vi alle har, eller uhensiktsmessige kommunikasjonsmønstre vi kan ha kommet inn i med våre nærmeste, er det mye som kan gjøres for å forbedre situasjonen.
Her ser vi på fem faktorer du bør ha i bakhodet for å bygge bedre relasjoner.
Lån et øre
Aktiv lytting er kanskje et av de mest kraftfulle verktøyene i verktøykassen for å forbedre forholdet, og er noe helt annet enn å sitte og nikke og lure på når du får sjansen

Ord  Sara Niven

Når du bør søke profesjonell hjelp

Uansett hvor hardt en person prøver, er det ikke alltid nok til å få et forhold på rett spor igjen, og det kan være verdt å søke profesjonell hjelp hvis man vil prøve å redde det.
"Alle forhold har opp- og nedturer, og krangler i seg selv er ikke nødvendigvis noe dårlig eller usunt hvis de fører til at problemene blir løst", sier Dee Holmes i Relate. "Men når noe ser ut til å gå i ring hele tiden, og kranglene i mindre grad handler om praktiske ting og i større grad blir et personlig angrep med fornærmelser og bitterhet, er det et faresignal. Rådgivning hos en kvalifisert par- eller familieterapeut kan skape et trygt rom, fritt for distraksjoner, der man kan begynne å gå til bunns i hva som er de virkelige problemene, og hvordan man kan jobbe seg gjennom dem. Det sikrer at en diskusjon ikke eskalerer til nok en krangel, og terapeuten kan reflektere over det han eller hun ser som foregår, for å hjelpe til ytterligere."
Hvis du vil vite mer om Relate og tjenestene som tilbys, kan du besøke www.relate.org.uk.

til å snakke eller fortsette med det du holdt på med. Og det er det stikk motsatte av å mumle "aha" mens du surfer på telefonen mens noen prøver å fortelle deg om dagen sin.
"Vi har så mye press, distraksjoner og oppmerksomhetskrav at det kan være vanskelig å være fullt til stede selv med dem som står oss nærmest, men det er veldig viktig å sørge for at noen føler seg hørt og forstått", bekrefter Dr. Hibberd, forfatter av boken The Imposter Cure(Octopus, £12,99).
Tips for aktiv lytting inkluderer god øyekontakt (ikke stirre intenst, noe som kan virke skremmende), et åpent kroppsspråk (lene seg mot den andre personen og unngå korslagte armer og ben), og en bevissthet om når man skal svare og når man skal tie stille.
Det er viktig at du ikke avbryter eller overstyrer den andres historie med din egen - "Du tror det var en dårlig dag, men det er ingenting - vent til du hører min!".
Når vedkommende er ferdig med å snakke, kan du i stedet prøve å vise at du har lyttet ved å oppsummere det vedkommende har sagt, uten å dømme og med en invitasjon til å fortsette. "Så det høres ut som om du ble skuffet i dag fordi du ikke fikk den tilbakemeldingen du hadde håpet på og jobbet hardt for?".
Aktiv lytting er tilsynelatende så enkelt at det kan kreve øvelse (det er en ferdighet man lærer seg når man utdanner seg til rådgiver, for eksempel), men det er definitivt verdt innsatsen med tanke på den forskjellen det kan utgjøre i alle slags relasjoner.
En balansegang
Samlivseksperten, terapeuten og forfatteren Dr. John Gottman har forsket mye på hemmeligheten bak varige, sunne parforhold, og han har funnet ut at par med slike forhold har fem positive interaksjoner for hver negative. Dr. Gottman hevdet til og med at han kunne forutsi hvilke ekteskap som var på vei mot skilsmisse, basert på dette magiske 5:1-forholdet.
"Poenget er at selv om en viss grad av negativitet er nødvendig for et stabilt forhold, er det positivitet som gir næring til kjærligheten", står det på nettsiden hans.
Et positivt samspill kan være noe så enkelt som en kjærlig berøring eller gest, som å ta partneren i hånden, eller rett og slett en opplevelse av å bli lyttet oppmerksomt til, som beskrevet tidligere. En negativ interaksjon kan være noe nøytralt, som å unnlate å gjøre en

aktiv lytting kan kreve øvelse, men er verdt innsatsen

Barns lek

Hvis du er forelder, er det å bygge et sunt og tillitsfullt forhold til barnet ditt sannsynligvis noe av det viktigste du noen gang kommer til å gjøre. Du er med på å forme et annet menneskes selvfølelse, og du gir dem et godt grunnlag for det videre livet.
"Når du kommuniserer godt med barnet ditt, fører det til en sterk relasjon, bedre samarbeid og en følelse av å være verdifull", bekrefter terapeuten Zinny Perryman, som har spesialisert seg på arbeid med barn og familieintervensjoner. "Hvis det motsatte er tilfelle, kan det føre til at barnet stenger av, kommer i konflikt og føler seg verdiløs. Det er langt mindre sannsynlig at de åpner seg om eventuelle vanskeligheter eller bekymringer, og det kan være lett å miste kontakten med det som skjer for dem."
Hun gir følgende råd
Vær like høflig mot barnet ditt som du ville vært mot en nær venn. Hvis du regelmessig avbryter dem halvveis i en fortelling eller avbryter for å følge med på noe annet, sender du et signal om at det de har å si, ikke er viktig.
Med mindre det er meningen at andre skal være med i diskusjonen, bør du holde viktige samtaler med barna under fire øyne. Hvis du setter dem i forlegenhet eller setter dem i forlegenhet foran andre, vil det bare føre til bitterhet og fiendtlighet.
Unngå å ruve over yngre barn. Gå fysisk ned på deres nivå for å snakke ansikt til ansikt.
Bruk "døråpnerutsagn" som "Det er veldig interessant" eller "Fortell meg mer om det" for å oppmuntre barnet til å dele ideer og følelser og vise at du er interessert i og respekterer det barnet har å si. Tonen din må være ekte, og fokuset ditt må være på barnet.
Hvis du er veldig sint over noe, bør du vente til du føler deg roligere og mer objektiv, med mindre det er en nødsituasjon som må håndteres umiddelbart. Ta tak i atferden i stedet for å sette en merkelapp på barnet - det kan ha gjort noe du ser på som dumt eller slemt, men det er ikke et dumt eller slemt barn. Barnet ditt trenger å føle seg akseptert, selv om atferden deres ikke er det.

vi kan ikke bare kommentere noe partneren vår viser oss, men også avvise eller kritisere, for eksempel ved å trekke på skuldrene for å indikere at vi ikke bryr oss eller himle sarkastisk med øynene.
Dr. Gottman understreker at par jevnlig må vise at de setter pris på og respekterer hverandre, noe som noen ganger går tapt over tid. Selv om hans balanseteori er utviklet for å gjelde spesielt for parforhold, kan det være lærdom som kan overføres til andre relasjoner, siden alle har behov for å vise hverandre anerkjennelse, og vi alle kan gjøre oss skyldige i å ta andre for gitt.
Ta deg tid til det
Uten kvalitetstid sammen er det lett å miste kontakten med hva som skjer i den andres liv, selv når vi bor under samme tak. Vi har også færre felles, positive opplevelser som kan dempe de vanskelige tidene eller de negative opplevelsene, og vi blir skip som går forbi hverandre i natten, eller til og med skip på klar kollisjonskurs når det stormer!
"Kvalitetstid trenger ikke å vare i timevis, det kan være så lite som en halvtime eller til og med ti minutter i noen tilfeller", forklarer familie- og parrådgiver Dee Holmes, som er senior praksiskonsulent for Relate. "Det handler om å forvalte den tiden og holde den fri for distraksjoner. Hvis partneren eller barnet ditt vil ha selskap eller oppmerksomhet, og du ikke har noe annet valg enn å ta en viktig telefon eller løpe av gårde til en avtale, så vær ærlig og gi beskjed om når du er tilgjengelig for dem senere. Men det er lurt å legge inn faste tidslommer for familiemedlemmer - kanskje du bestemmer deg for at du skal tilbringe en halvtime uforstyrret sammen med barnet ditt når det kommer hjem fra skolen, eller at dere skal drikke en kopp te sammen når partneren din kommer hjem fra jobb."
Selv om kvalitetstid kan innebære å se på TV eller film sammen, understreker Holmes at et viktig aspekt er samværet rundt en aktivitet, og ikke bare det at folk er i nærheten av hverandre.
"Jeg ser barn som går til skolen klistret til telefonene sine som zombier, mens de tidligere ville ha pratet med venner som gikk ved siden av dem", sier hun. "På samme måte kan familier ofte være i samme rom, alle på forskjellige enheter uten å kommunisere, og det er noe vi hører klager på i rådgivningsrommet. Det kan være lurt å sette sunne grenser for bruken av sosiale medier, for eksempel ingen telefoner ved middagsbordet eller på et bestemt tidspunkt på dagen. Disse grensene vil være forskjellige fra familie til familie."
Dr. Hibberd er enig i betydningen av tid og hvordan den brukes. "Det å ha opplevelser sammen er viktig i et parforhold, enten det dreier seg om noe stort eller noe så enkelt som å dele et måltid eller en vits."
Forklaringer og forståelse
Har du noen gang opplevd at noen tramper rundt og smeller med dører med et sårt, sint ansiktsuttrykk, slik at du blir usikker på om du har gjort dem opprørt og føler at det er best å holde seg unna?
Senere oppdager du at vedkommende var stresset over noe som ikke hadde noe med deg å gjøre, eller at han eller hun trodde de sendte et tydelig signal om at de var slitne og trengte hjelp, men at du ikke hadde noen anelse om det.
"Når det oppstår vanskeligheter i et forhold, spør jeg ofte folk om de har fortalt sine nærmeste hvordan de har det, og får ofte til svar at de forventer at vedkommende allerede vet det", forklarer Dee Holmes i Relate. "Men vi kan ikke gå ut fra at andre, selv ikke de som står oss nærmest, er tankelesere. De kan tolke en situasjon helt annerledes eller ikke ha en anelse om at du ser noe som et problem, fordi det ikke har vært tilfelle i et tidligere forhold. Man må ikke undervurdere kraften i å forklare."
Hun påpeker at det også er lett å misforstå når man bruker tekstmeldinger eller WhatsApp, der det ikke finnes noe tonefall eller kroppsspråk som kan hjelpe til med kommunikasjonen. Det kan imidlertid være tilfeller der det å skrive ned ting kan være nyttig for å åpne opp kommunikasjonslinjene.
"I en situasjon i familien som stadig skaper problemer eller krangler, kan du foreslå at alle skriver ned tre ting som de mener kan bidra til å løse problemet, og så setter dere dere ned og diskuterer dem. Noen ganger kan det å skrive et brev til en partner, forelder eller venn være en nyttig øvelse hvis du synes noe er veldig vanskelig å ta opp ansikt til ansikt, eller hvis du tror at de kanskje ikke vil la deg snakke ferdig."
Rollespill
Hvis du noen gang har lagt merke til at samspillet ditt med ulike mennesker varierer, og at de ser ut til å få frem ulike sider ved deg, er du velkommen til transaksjonsanalysens verden.
Dette er en teori som ble utviklet på 1950-tallet, og som brukes av enkelte terapeuter for å forklare hvorfor vi tenker, føler og oppfører oss som vi gjør, særlig når det gjelder våre relasjoner til andre. Enkelt forklart går teorien ut på at vi regelmessig veksler mellom tre delpersonligheter - forelder, voksen og barn - som vi kaller ego-tilstander (med noen ytterligere inndelinger innenfor disse, som for eksempel nærende forelder og kritisk forelder).
Den forklarer at vi inntar ulike roller avhengig av hvem vi har med å gjøre og hvordan vi føler oss på det aktuelle tidspunktet, og det kan være lett å falle inn i uhensiktsmessige mønstre og roller. Når vi innser at vi gjør dette, får vi muligheten til å skifte gir til en respons som kan forbedre samspillet og relasjonene.
Hvis du for eksempel jevnlig irriterer deg over at partneren din ikke gjør sin del av husarbeidet, kan det være lett å gå inn i rollen som kritisk forelder og komme med en sint, fordømmende uttalelse.
Når vi går inn i vår rasjonelle voksenego-tilstand, kan vi si noe sånt som "Jeg føler at jeg har gjort det meste av husarbeidet denne uken og er veldig sliten. Jeg vet at du også jobber hardt, men jeg ville satt pris på hjelp i kveld".
Dette inviterer den andre personen til (forhåpentligvis) å svare som en voksen, i stedet for å innta rollen som et surmulende barn eller selv bli kritisk og fortelle deg alt de føler at du ikke har gjort den uken, med fare for at samtalen eskalerer og ender i krangel.
Våre relasjoner, enten det er til slektninger, partnere, barn, venner eller kolleger, er fantastiske og beriker livet vårt. Ved å være mer bevisst på dem kan vi alle få mer ut av våre egne relasjoner.

Virkelig en venn

En god venn er gull verdt, men hvor ofte rekker man å ta igjen det tapte i en travel hverdag? Noen kan skilte med hundrevis av "venner" på Facebook, og da er det fort gjort at vennskapet blir mer virtuelt enn reelt. Kanskje du pleide å sende kort, men nå er det mye enklere å sende et kjapt "gratulerer med dagen", eller kanskje du har sendt meldinger til en venn i månedsvis, men ingen av dere har snakket sammen på telefon på et år, for ikke å snakke om å treffes ansikt til ansikt.
Hvis dette høres kjent ut, kan det virkelig være verdt å gjøre en liten innsats for å bringe et vennskap tilbake til (det virkelige) livet. En uventet telefonsamtale for å spørre hvordan de har det, et kort eller ideelt sett en avtale om å møtes (som ikke blir utsatt eller avlyst så mange ganger at det aldri blir noe av) kan utgjøre en stor forskjell, og det samme kan det å vise en genuin interesse for hva som skjer i deres liv, i stedet for bare å ville fortelle dem om hva som skjer i ditt eget.
Du vet aldri når du får bruk for vennene dine, så det er verdt å dyrke dem og vise dem hvor mye de betyr for deg, i stedet for å la dem føle at du bare tar kontakt i krisesituasjoner.

vi kan ikke gå ut fra at andre, selv ikke våre nærmeste, er tankelesere

© Getty Images

Hva gjør oss sjenerte?

Hva gjør oss

Sjenanse kan påvirke måten vi lever livene våre på, men er det en egenskap som kan overvinnes? Eller må vi lære oss å omfavne sjenansen vår?

Ord  Julie Bassett

Gå gå på fest, holde presentasjoner, delta på nettverksarrangementer eller ta en drink etter jobb... For mange mennesker er disse sosiale interaksjonene en del av hverdagen, og de passerer forbi uten at man tenker så mye over det. Men for sjenerte kan disse møtene føles mer som utfordringer eller hindringer som skal overvinnes, og som fyller en person med engstelse og angst.
Sjenanse er en egenskap som finnes i kulturer over hele verden. Den blir ofte gruppert sammen med andre tilstander og trekk, som sosial angst (se boksen over til høyre) eller introversjon, men den skiller seg fra begge disse. Sjenanse er ikke en fobi for sosiale situasjoner på samme måte som sosial angst, og en introvert person foretrekker ofte å være alene for å hente ny energi, og takker nei til invitasjoner av egen fri vilje, ikke av bekymring. Sjenerte mennesker ønsker ofte å kunne samhandle med andre, delta på arrangementer eller holde selvsikre taler, men opplever at de ikke er i stand til å gjøre det, men at de i stedet blir oppslukt av en følelse av frykt, engstelse eller usikkerhet.
Avdøde Bernardo J. Carducci (1952-2018), professor i psykologi og tidligere leder av Shyness Research Institute ved Indiana University Southeast i USA, var en internasjonalt anerkjent forsker på sjenanse. Han forsket først og fremst på hvordan man kan hjelpe mennesker med å overvinne sin medfødte sjenanse. "Sjenanse kan defineres som tilstedeværelsen av engstelige reaksjoner og overdreven selvbevissthet og negativ selvevaluering som respons på reelle eller forestilte sosiale interaksjoner", skrev han i en artikkel for American Psychological Association i 2017. "Nærmere bestemt må disse opplevelsene forekomme i en slik grad at det skaper nok ubehag til å forstyrre og hemme ens evne til å prestere i sosiale situasjoner."
Han identifiserte tre ulike komponenter ved sjenanse, som i grove trekk inkluderte de fysiske effektene (økt hjertefrekvens eller "sommerfugler"), de kognitive reaksjonene (selvbevissthet, negativitet, mangel på selvtillit, bekymring for at alle ser på eller frykt for å gjøre noe galt) og til slutt atferden som utvises (unngåelse av situasjoner, ikke å snakke eller begrense øyekontakt).
Natur eller miljø?
Det finnes bevis som tyder på at noen mennesker er født mer sjenerte enn andre, men det skyldes ikke et spesifikt "sjenerthetsgen". En studie fra Vanderbilt University fra 2012 (publisert i Social Cognitive and Affective Neuroscience) fant at det kan være en sammenheng mellom sjenanse og underskudd i to viktige områder i hjernen: amygdala og hippocampus. Dette skyldes det som kalles "tilvenningssvikt", når en person ikke tilpasser seg nye stimuli. Forskerne overvåket hjernen til deltakerne mens de ble vist bilder av ukjente ansikter flere ganger. Hos deltakerne som ble ansett som uhemmet, ble disse områdene i hjernen trigget når ansiktene var nye, men responsen avtok jo flere ganger de så de samme ansiktene (en prosess som kalles tilvenning). Hos deltakerne som ble ansett som hemmede, fortsatte derimot de samme områdene i hjernen å reagere på ansiktene, uavhengig av om de var nye eller ble vist på nytt.
"Denne manglende tilvenningen gir en ny nevral mekanisme for å forstå den sjenerte og forsiktige atferden som er karakteristisk for hemmede personer", forklarer studiens hovedforfatter, Dr. Jennifer Blackford. "Personer som blir langsommere kjent, kan oppleve møter med nye mennesker som overveldende og dermed unngå nye sosiale erfaringer, mens de som tilpasser seg raskere, kan være mer tilbøyelige til å oppsøke nye sosiale erfaringer."
Resultater fra en tidligere studie, utført i 2010 av et team av amerikanske og kinesiske forskere, tyder på at rundt 20 % av alle mennesker er født med sensorisk persepsjonssensitivitet (SPS), noe som kan gi seg utslag i at de er hemmet. SPS kan forklare noen tilfeller av sjenanse, i tillegg til andre trekk som innadvendthet eller tilstander som sosial angst.
Men sjenanse er mye mer enn en nevrologisk forklaring. Sjenansen er ofte knyttet til hvordan vi tror at andre mennesker oppfatter oss, noe som gjør at vi fokuserer angsten innover. Lav selvtillit kan være en utløsende faktor for sjenanse: Vi verdsetter ikke oss selv og antar derfor at vi ikke har noen verdi for andre, noe som begrenser vårt engasjement i sosiale situasjoner. Men det handler ikke alltid om dårlig selvtillit; sjenanse utløses ofte av en bekymring for hvordan andre tenker om oss: "Kommer jeg til å si feil ting?" "Hva om jeg reagerer feil?" "Hva om jeg mister noe ved et uhell? I øyeblikket er dette reelle bekymringer som det er vanskelig å feie til side.

Sosial angst

Selv om sjenanse og sosial angst har mange fellestrekk, er de ikke det samme. Ifølge NHS er sosial angst (eller sosial fobi) "en langvarig og overveldende frykt for sosiale situasjoner" Det er en intens frykt som kan ha stor innvirkning på hverdagen. Det er normalt å bekymre seg for å gå inn i sosiale arrangementer eller nye situasjoner, men sosial angst er mer alvorlig. Den kan føre til panikkanfall, fysiske symptomer som kvalme eller hjertebank, en konstant bekymring for å gjøre noe galt, en motvilje mot å bli iakttatt og en generell frykt for normale hverdagsaktiviteter som kan innebære interaksjon med andre. Sosial angst kan noen ganger også være knyttet til andre psykiske problemer, som angst eller depresjon. Hvis du opplever sjenansen som overveldende eller hvis den påvirker dagliglivet, bør du snakke med fastlegen din for å finne ut hvilken hjelp som er tilgjengelig.

noen mennesker er fra naturens side mer tilbøyelige til å være sjenerte enn andre

Hvis vi ikke griper inn, vil dette negative selvsnakket fortsette og føre til at sjenansen hindrer oss i å nyte sosiale situasjoner.
Oppveksten og erfaringene vi gjør oss gjennom barndommen, har også betydning for om vi blir sjenerte eller ikke når vi vokser opp. Atferdshemming kan for eksempel starte allerede i barndommen. Overbeskyttende foreldre kan begrense visse former for atferd eller sosiale aktiviteter, noe som kan føre til at barn ikke får sjansen til å utvikle selvsikre sosiale ferdigheter. Etter hvert som vi blir eldre, begynner vi å styre atferden vår selv, og begrenser den til det vi føler oss komfortable med, noe som skaper en syklus av sjenanse. For et barn som er disponert for sjenanse, kan det for eksempel være vanskelig å samhandle med andre barn i leken eller når de jobber sammen om et prosjekt. Etter hvert som tiden går, blir den velkjente og behagelige atferden å være observatør - i stedet for aktiv deltaker - i sosiale situasjoner, noe som gjør det vanskeligere å bryte syklusen.
Som voksne har vi kanskje allerede et atferdsmønster som er knyttet til sjenansen vår. En person som aldri har våget å ta ordet i et forretningsmøte før, vil for eksempel oppleve at det blir vanskeligere å komme med den første kommentaren. Etter hvert kommer bekymringen snikende ... man tenker kanskje at det vil virke ukarakteristisk å ta ordet, og at det kan tiltrekke seg uønsket oppmerksomhet, eller kanskje til og med fordømmelse, fra kollegene.
Sjenanse kan påvirke mennesker på ulike måter og på ulike områder i livet, og noen av dem kan være mer problematiske enn andre. Sjenanse kan også påvirke hvilken vei livet vårt tar, ettersom vi trekkes mot de tingene som får oss til å føle oss mest komfortable. En person som generelt er sjenert, vil for eksempel neppe velge en karriere innen TV, eller en rolle som krever mye nettverksbygging og sosial interaksjon, med mindre vedkommende kan lære seg å mestre sjenansen for å følge en bestemt lidenskap. Dette kan være et av de største problemene med sjenanse - det kan bli et hinder som hindrer oss i å følge den veien vi ønsker å følge. I et arbeidsmiljø kan sjenanse føre til at man blir oversett. De som tar ordet og engasjerer seg i diskusjoner, blir lagt mer merke til, noe som kan bidra til karriereutvikling.
Det kulturelle synet på sjenanse påvirker også atferden vår. I en BBC-artikkel, Vitenskapen bak hvorfor noen av oss er sjenerte (tilpasset fra en episode av CrowdScience kalt Hvorfor er jeg sjenert?) rapporteres det at selvtillit og utadvendthet er egenskaper som verdsettes i USA. I noen asiatiske land er det derimot mer ettertraktet å være stille. Disse ytre og samfunnsmessige påvirkningene vil uunngåelig påvirke hvordan vi ser på vår egen sjenanse. I den vestlige verden ser vi kanskje på vår egen sjenanse som et problem som må løses, i stedet for å akseptere den som en del av personligheten vår.
Å overvinne sjenanse
Sjenanse er ikke en tilstand som nødvendigvis må kureres. Det er helt normalt å føle seg sjenert i visse situasjoner, og som regel fører det ikke til noen problemer. Men hvis sjenansen utvikler seg til å bli noe mer - som forårsaker høyere angstnivåer enn normalt, utløser depresjon eller har en merkbar innvirkning på livskvaliteten - kan det dreie seg om sosial angst, som bør behandles av en psykolog.
Når det er sagt, er det mange som velger å søke hjelp for å overvinne eller bekjempe sjenansen sin. Det kan være fordi de sliter på jobben med å komme i kontakt med kolleger eller kunder, eller kanskje de ønsker å kunne være sosiale uten å bekymre seg. Kognitiv atferdsterapi (KAT) er vanligvis den mest effektive psykologiske terapien, fordi den går til bunns i de grunnleggende årsakene til sjenansen.
KAT tar sikte på å endre tankemønstre og tilhørende atferd, og identifisere de tankene som er negative og kan bidra til sjenanse. Det kan hjelpe pasienten til å forstå de viktigste drivkreftene bak sjenansen. I arbeidsmiljøet kan sjenanse i møter eller presentasjoner for eksempel skyldes en dyptliggende frykt for å si feil ting foran eldre kolleger, noe som i seg selv kan være knyttet til en sterk arbeidsmoral og et ønske om å lykkes. CBT hjelper deg med å avdekke disse sammenhengene, lære deg å gjenkjenne uhensiktsmessige tanker og deretter få på plass mekanismer og strategier for å takle situasjoner når de oppstår.
Det finnes også noe som kalles Social Fitness Model (shyness.com) utviklet av Dr. Lynne Henderson, som antyder at sosial fitness er noe som kan oppnås på samme måte som fysisk fitness. I en forskningsartikkel fra 2011, Social Fitness: The Online Treatment of Shynesssier psykologen Peter Saunders "Begrepet "sosial fitness" refererer til ideen om at vi, på samme måte som med fysisk fitness, hele tiden må anstrenge oss og trene ved å ta sosial kontakt med andre for å holde oss i sosial form." I bunn og grunn er dette en form for kognitiv atferdsterapi, som leveres med et medmenneskelig utgangspunkt. Å endre langvarige atferdsmønstre bør gjøres med varsomhet og omtanke.
Det betyr at for dem som har et ønske om å bli tryggere i sosiale situasjoner, vil det kreve mye øvelse, men det er mulig å få det til. Det kan være så enkelt som å begynne i det små, ved å slå av en prat med noen i en butikk eller mens man venter på bussen. Tanken er å skape situasjoner som utfordrer sjenansen, slik at man over tid utvikler strategier for å håndtere større sosiale interaksjoner. Det er viktig å huske på at det ikke handler om å prøve å forandre den man er, men om å lære seg å gjenkjenne uhensiktsmessige tanker og håndtere sosiale situasjoner på en måte som gjør dem mer håndterbare.
Å omfavne sjenanse
Men er sjenanse egentlig noe som må overvinnes i det hele tatt? Kanskje er det bedre å akseptere at man er sjenert av natur. Sjenanse betyr ikke at vi ikke kan oppnå store ting. Mange kjente personer har fortalt om sine egne erfaringer med sjenanse. Tanken på en sjenert kjendis kan virke noe paradoksal, ettersom dette ofte er mennesker som har valgt å følge en vei inn i rampelyset. Ta for eksempel en av kjendisverdenens største ekshibisjonister, Kim Kardashian. Hun skal en gang ha sagt "Jeg er jenta som er for sjenert til å danse på en nattklubb - kanskje i én sang, og så er det det. Den ekte Kim er veldig sjenert og tilbakeholden, og ikke så frittalende og høylytt som alle tror hun er." Andre kjente fjes som har snakket ut om at de er sjenerte, er Johnny Depp, Keira Knightley og Steven Spielberg.
Disse kjendisene har klart å akseptere sin naturlige sjenanse, men samtidig projisere et selvsikkert ytre utad. Det handler ikke om å fornekte en del av hvem de er, bare at de er i stand til å skille sitt liv i offentligheten fra sitt sanne jeg, sett utenfor kameraet. Sjenanse trenger altså ikke å være en hindring for suksess, hvis den kan håndteres med omhu når det trengs.
Sjenansen har også andre fordeler. Sjenerte mennesker er ofte observatører, som følger med og studerer sosiale situasjoner i stedet for å engasjere seg. Dette gjør dem mer oppmerksomme på detaljer og gir dem en bedre forståelse av menneskelig atferd, noe som kan være nyttige ferdigheter. De er også mer tilbøyelige til å vurdere risiko og planlegge fremover, noe som betyr at alle store beslutninger i livet blir tatt på en veloverveid og trygg måte.
Sjenerte mennesker kan ha vanskelig for å omgås i store grupper, men de er vanligvis gode venner. Sjenerte mennesker har ofte en sterk følelse av empati, og kan være gode til å lytte og gi råd. De er ikke tilbøyelige til å sladre, så de blir ofte ansett som pålitelige. Sjenerte mennesker har kanskje færre vennskap generelt, men de vennskapene de har, er dypt verdsatte og langvarige.
Sjenanse definerer ikke en person; det er bare ett atferdstrekk som utgjør et fantastisk, unikt individ. Så selv om det er noen fordeler med å lære seg å håndtere vanlige sosiale situasjoner uten angst, bør vi også omfavne sjenansen som en del av den vi erre.

Sjenanse bør ikke ses på som en hindring for å lykkes

5 måter å overvinne sjenanse på

Opptre selvsikkert
Du skjelver kanskje innvendig, men prøv å utstråle en rolig og selvsikker holdning. Det tar tid og krever øvelse, som med alle andre ferdigheter, men det kan gjøre det lettere å få en avtale.
Prøv nye ting
Sjenerte mennesker har en tendens til å unngå nye situasjoner, men det å konfrontere frykten for det ukjente kan hjelpe på selvtilliten din i andre situasjoner.
Stå for sjenansen din
Sjenanse er en del av den du er, men det definerer deg ikke. Husk at det bare er én egenskap som gjør deg til en veldig individuell person.
Tenk i nye rammer
I stedet for å bekymre deg for hvor sjenert du er i sosiale situasjoner, kan du fokusere på dine sterke sider, som for eksempel at du er en god lytter eller en lojal venn.
Vær til stede
Det er lett å flyte inn i tankene når vi er engstelige, men vær til stede i øyeblikket og vær oppmerksom på det som skjer rundt deg. Det kan hjelpe deg med å holde deg rolig og fokusert.

© Getty Images / marzacz

de 10 beste hackene for selvtillit

10

selvtillit

Hacks

Aimee Longos avslører noen enkle strategier for å forbedre selvtilliten din og skape et positivt tankesett

Ord  Aimee Longos

Hvordan stilne den indre mobberen

Den indre stemmen er den løpende kommentaren hver og en av oss bruker i hverdagen. Ofte er denne indre stemmen medfølende og positiv, og hjelper oss med å forstå verden, men den kan også være selvkritisk og nedlatende. Hvis den indre kritikeren blir for høylytt, kan den forvrenge vårt syn på oss selv, noe som kan føre til dårlig selvtillit. Ved å utfordre den indre kritikeren og omformulere det den sier på en positiv måte, kan du trene opp den indre stemmen til å bli mer realistisk i sin vurdering.
Når din indre kritiker for eksempel sier "Jeg er for dum til å skjønne dette", kan du spørre deg selv: Hvor sannsynlig er det at dette faktisk er sant? Hvilke bevis har du for det motsatte? Deretter kan du omformulere denne tanken til noe mer positivt, for eksempel: "Dette er vanskelig, men jeg er fast bestemt på å få det til".
Det kan ta tid og øvelse å forvandle den indre kritikeren din, så prøv å skrive ned utfordringene og svarene dine for å hjelpe deg med å jobbe med dem. Det viktigste er at du begynner å legge merke til når din indre kritiker er for negativ, og at du avbryter den før den tar overhånd. Ved å gjøre dette til en vane, vil du oppleve at du blir tryggere på deg selv og dine egne evner.

Slipp taket

Det kan være mentalt utmattende å holde fast på for mye negativitet i livet, og det gir oss ofte en dårlig selvfølelse. Ved å gi slipp på denne dårlige følelsen kan vi forbedre selvfølelsen vår.
Skriv en liste over de negative tingene i livet ditt - kanskje er det en venn som ofte dømmer deg, en dårlig vane som du stadig bebreider deg selv for, eller et syn du har på deg selv som står i veien for at du kan delta i og glede deg over visse aktiviteter.
Når du har laget listen, er det på tide å fjerne disse negative faktorene fra livet ditt. Gjør en aktiv endring for å tilbringe mindre tid sammen med dem som ikke får deg til å føle deg på ditt beste, eller la dem få vite hvordan kritikken deres påvirker deg.
Tilpass vanene og rutinene dine bevisst slik at du slutter å gjøre de tingene du klandrer deg selv for, eller enda bedre, si til deg selv at det ikke spiller noen rolle, at alle har sine særegenheter, og at disse er dine! Når det gjelder eventuelle negative tanker du har om deg selv som kan holde deg tilbake, spør deg selv om de gjør livet ditt bedre. Hvis svaret er nei, er det på tide å gi slipp på dem og slutte å la dem påvirke hvordan du har det med deg selv.

Vær din egen heiagjengleder

Det kan være lett å fremheve andres suksesser, men ofte kvier vi oss for å rose oss selv åpent. Vi kan slite med å være positive til våre egne prestasjoner, særlig når vår indre kritiker kommer inn og undergraver dem og påpeker feilene våre. Men å være positiv til og feire oss selv er bra for selvfølelsen.
Prøv å overføre hvordan du hyller andre til deg selv, for eksempel ved å skrive ned eller snakke om prestasjonene dine i tredje person: "Sarah gjorde en kjempepresentasjon på jobben i dag, selv om hun vanligvis hater å snakke foran en stor gruppe".
Ved å snakke til deg selv på denne måten kan du skape en viss distanse til eventuelle negative kommentarer som kan foregå i bakgrunnen, og du kan vise medfølelse med deg selv i stedet for å dømme.
Ved å bygge inn denne typen selvsnakk i den daglige rutinen, ved å starte dagen med å minne deg selv på en positiv egenskap eller prestasjon - og ved å gjøre det samme på slutten av dagen - kan du få en vane med å fokusere på dine sterke sider i stedet for dine svakheter. Det kan føles rart til å begynne med, men ved å være din egen heiagjeng kan du få et nytt perspektiv på dine egne evner og øke din egenverdi.

Bruk positive affirmasjoner

Positive affirmasjoner kan virke som symbolske uttrykk som er forbeholdt gratulasjonskort, men når de brukes riktig, kan de være en enkel, men kraftfull måte å minne deg selv på at du er verdt noe. Nøkkelen er å finne de som fungerer for deg personlig, og ikke legge lista for høyt, noe som, hvis du allerede sliter med lav selvtillit, faktisk kan forsterke eventuelle negative oppfatninger du måtte ha om deg selv.
Når du velger affirmasjoner, bør du gjøre dem spesifikke, realistiske og - fremfor alt - ærlige. Sikt etter noe som ikke føles for uoppnåelig eller i strid med hvordan du føler deg for øyeblikket. Det kan til og med bety at du må begynne med mer nøytrale affirmasjoner før du trapper opp til stadig mer positive. Kanskje vil det å si "Det vil være gode og dårlige dager, men jeg fortsetter alltid" fungere mye bedre for deg enn "Ingenting kan stoppe meg".
Når du har affirmasjonene dine, kan du skrive dem ned - på lapper rundt omkring i huset, på skrivebordet på jobben eller i vesken - slik at de fungerer som daglige små påminnelser om dine styrker og ditt potensial. Og ikke glem å skrive nye med jevne mellomrom, slik at de gjenspeiler hvor du befinner deg på reisen etter hvert som selvtilliten din begynner å vokse.

Omgi deg med kjærlige relasjoner

Fordelene ved å ha et sterkt og meningsfylt sosialt nettverk kan være vidtrekkende og langvarige. Forskning viser at det å tilbringe tid sammen med andre mennesker er bra for den fysiske helsen vår - det øker immunforsvaret, gjør oss raskere friske og forlenger levetiden vår. Sosiale relasjoner gir oss også følelsesmessig støtte, forbedrer livssynet vårt, reduserer stress og hjelper oss til å føle oss vel med oss selv.
Hvorfor ikke lage en liste over de menneskene i livet ditt som alltid løfter deg opp, og planlegge en samtale, en videosamtale eller noe tid sammen med disse personene? Det er en fin måte å umiddelbart høste fordelene disse relasjonene gir deg i livet ditt. Hvis du føler deg spesielt nedtrykt eller sitter fast i et negativt mønster, kan du betro deg til en nær venn eller et familiemedlem om at du kanskje trenger en påminnelse om hva du tilfører livet deres, eller om en gang du har hjulpet dem. De som er glad i deg og bryr seg om deg, vil gjerne støtte deg og minne deg på hvorfor du er så viktig for dem!
Og hvis du sliter med å ta imot komplimenter, kan du prøve å trene deg opp til å si "takk" og motstå trangen til å avvise komplimentene, slik at du kan avbryte eventuelle negative indre kommentarer.

Ikke sammenlign

Å sammenligne seg med andre kan være en nyttig måte å sette seg mål og bygge motivasjon på. Men når vi henger fast i tanken om at gresset er grønnere på den andres side, er det alltid vi som kommer til kort, uansett hvem eller hva vi sammenligner oss med.
For å unngå sammenligninger som gjør at du får dårlig samvittighet, kan du prøve å ta litt perspektiv. Tenk på noen du ofte sammenligner deg med. Minn deg selv på at du aldri kan oppleve deres liv, og at du ikke har noe bevis på at det er bedre enn ditt eget. Gå enda lenger og tenk på at denne personen kanskje sammenligner seg med deg, og føler at ditt liv faktisk er det som er bedre?
Det er også lurt å ta en pause fra sosiale medier, og unngå eller slå av lyden på de profilene som du opplever som spesielt triggende når det gjelder negative sammenligninger.
Husk at det du ser utad, ikke nødvendigvis gjenspeiler virkeligheten. Når du endrer perspektivet ditt for å ta høyde for dette, vil du oppdage at du slutter å automatisk anta at du på en eller annen måte er dårligere enn noen andre, og begynner å føle deg tryggere på deg selv.

Få en dose humørfremmende endorfiner

Endorfiner er hormoner som utløser positive følelser. En sikker måte å få en rask dose av disse velværehormonene på, er å trene.
Trening øker pulsen, noe som setter kroppens systemer under stress. Som svar på dette sender hjernen vår en beskjed om å slå endorfinbryteren på "på" - og oversvømmer kroppen vår med disse små humørsprederne. Når endorfinene er frigjort, reduserer de opplevelsen av smerte og utløser en følelse av oppstemthet som gir både kropp og sinn ny energi.
Så lite som 15 minutters aerob trening (som øker pusten og hjertefrekvensen) er nok til å frigjøre endorfiner og gi deg en mer positiv følelse, både når det gjelder verden og deg selv. Dessuten har studier konsekvent vist at når vi trener regelmessig, lider vi mindre av stress, angst, depresjon og dårlig selvtillit.
Hvis du sliter med motivasjonen til å trene, kan du prøve å gå sammen med en venn for å oppmuntre hverandre, eller prøve en veiledet time - fysisk eller på nettet - for å holde deg på sporet. Hvis du finner en aktivitet du liker, og deltar i den flere ganger i uken, vil du få en jevnlig dose endorfiner, noe som bidrar til å holde selvtilliten oppe. Kanskje du til og med møter noen nye mennesker!

Kle deg for å imponere

"Når du føler deg dårligst, se best ut" er et råd som ofte gjentas til dem som sliter med selvtilliten - men hvor mye hold er det egentlig i dette ordtaket?
Hvis du har på deg et plagg du tidligere har brukt ved en lykkelig anledning, eller noe du har fått komplimenter for, kan det øke selvtilliten din merkbart. Dette er på grunn av de positive minnene vi har skapt mens vi har brukt disse plaggene. Når vi tar dem på igjen, utløser det disse minnene og gir oss trøst ved å koble oss sammen med betydningsfulle tider og mennesker i livet vårt.
Så når du føler deg litt nedfor, er det på tide å finne frem noe i garderoben som du har en sterk positiv assosiasjon til. Kanskje er det en slitt genser du har fått av en kjær slektning, en t-skjorte du fikk etter å ha sett favorittbandet ditt, eller den kjolen du hadde på deg på en fest der alle ga deg komplimenter for den.
Uansett hva du velger, kan det å ha på deg noe du har et sterkt positivt minne om, fungere som en slags rustning, en buffer mot negative tanker og følelser, og hjelpe deg med å omforme hvordan du føler deg selv og gjenopprette selvtilliten din.

Ta deg tid til å ta vare på deg selv

Noen ganger har vi det så travelt at vi overser våre egne behov, noe som kan føre til at vi føler oss utslitt og overveldet.
Egenomsorg er når du tar deg tid til å ta en pause fra det du tror du "burde" gjøre, for å ha et øyeblikk bare for deg selv, slik at sinnet får mulighet til å hvile og få påfyll.
Hvis vi tar vare på sinnet vårt, kan det takle stresset og de følelsesmessige påkjenningene i livet bedre. Når vi er mer robuste, er det mindre sannsynlig at vi lider av stress og angst, og at vi får dårlig selvfølelse. Prøv å se på egenpleie som en investering i å styrke selvfølelsen din.
Gjør det til en vane å sette av tid hver dag, selv om det bare er ti minutter, bare for deg selv. Lakk neglene, gå en tur, lytt til musikk, les en favorittbok, gjør litt yoga eller ta et boblebad. Uansett hva det er som gir deg tid til å nullstille deg og gi deg en følelse av å være forynget, så sett av tid til det.
Det er også viktig å prøve å ikke se på denne aktiviteten som en avlat eller noe du unner deg. Egenpleie er grunnleggende for vårt mentale velvære og vårt forhold til oss selv og andre, på samme måte som trening og ernæring er avgjørende for den fysiske helsen.

Plei styrkene dine

Å finne muligheter til å gjøre ting vi er gode til, er gunstig for vårt mentale velvære på så mange måter.
På kort sikt kan du få en rask løsning. Du har fullført det du satte deg fore å gjøre - bra jobbet! - så du blir positivt belønnet, enten det er i form av ros (du får høre at du har gjort en god jobb), eller i form av en fysisk belønning (lønn for arbeidet/forfremmelse osv.). Dette bidrar til å skape stolthet og gir næring til selvfølelsen.
På lang sikt, når vi kan vise at vi virkelig er dyktige på områder som er meningsfulle og betydningsfulle for oss selv, bidrar det til å utvikle en sterk selvfølelse. Det viser oss at vi er nyttige, og at vi har evnen til å bidra til verden.
Enten det er i fritiden, i familien eller i karrieren, vil det å finne måter å bruke styrkene dine på hindre at negative tanker og tvil om egen verdi kommer snikende.
Hvis du føler deg usikker på hva du er god til, kan du lage en liste eller be en venn eller en du er glad i om å fortelle deg hva de synes. Det kan være noe så lite som å lage gode burritos, eller at alle beundrer hekleprosjektene du lager. Når du kjenner styrkene dine, kan du begynne å oppsøke muligheter til å demonstrere dem, og på den måten legge et sterkt grunnlag for selvtilliten din som du kan fortsette å bygge videre på.

getty Images / ma_rish / Angelina Bambina / holaillustrations / Olga Zakharova / Madina Asileva / grivina / Ponomariova_Maria
Olga Zakharova / Madina Asileva / grivina / Ponomariova_Maria

Utvikle et positivt kroppsbilde

Utvikle en

kroppsbilde

Hva føler du om kroppen din?
Transformasjonscoach Alison Morgan avdekker kraften i å få et nytt perspektiv på deg selv

Or kropp er virkelig fantastisk. Den bærer oss, holder oss i live, skaper nytt liv, helbreder sår ... listen er lang. Men alt dette er ting vi har en tendens til å ta for gitt, og selv om vi er fantastiske, sliter vi ofte med å se oss selv i et positivt lys.
I en verden der sosiale medier ofte viser frem det "perfekte" livet eller den "perfekte" kroppen, ser det ut til å bli stadig mer utfordrende å ha et positivt bilde av vår egen kropp. Med ett klikk er det lett å bli kastet inn i et scenario der vi sammenligner oss med andre og ønsker at vi hadde perfekte ben, rumpe eller lepper (velg selv!), og hvis vi ikke er forsiktige, kan det føre til en nedadgående spiral av selvforakt, dårlig selvtillit og et negativt kroppsbilde, noe som kan påvirke alle områder av livet vårt.
Selv om vi vet at det er sunt og viktig for oss å ha et positivt syn på vår egen kropp, er det mange av oss som sliter med å akseptere oss selv og vise medfølelse i hverdagen. Så hvordan ville livet vært annerledes hvis vi likte eller til og med elsket kroppen vår litt mer, og hvordan kan vi oppnå dette?
Hva betyr egentlig et "positivt kroppsbilde"?
Vi ser alle ting på forskjellige måter, og begrepet "positivt kroppsbilde" er ikke annerledes. Det handler om hvordan du oppfatter deg selv. Tenk på det som
Hvordan du ser på kroppen din
-
Hvordan du føler om kroppen din
-
Tankene du har om kroppen din
-
Hva du gjør som følge av denne selvoppfatningen
Tenk på hvordan du oppfatter deg selv på en skala fra 0-10, i stedet for bare å se deg selv enten positivt eller negativt. Dette vil sannsynligvis endre seg ukentlig, daglig og til og med hver time på grunn av ting som skjer rundt deg, men jo mer du begynner å bli bevisst på hvordan du har det med deg selv, jo bedre forutsetninger har du for å ta grep for å flytte skalaen i retning av selvtillit, mer av tiden. Tenk små skritt oftere, i stedet for store sprang sjeldnere.
Dette handler ikke om å se seg selv som perfekt - det perfekte finnes ikke. Det er heller ikke et mål du kommer til og blir værende på. Det er et kontinuerlig arbeid som pågår, akkurat som med fysisk form; det er noe som trenger regelmessig oppmerksomhet for å skape varige forskjeller og for at du skal føle deg mer komfortabel i ditt eget skinn.
Å elske eller å avsky?
Vi får bare én kropp som skal bære oss gjennom livet. Det er det eneste du kommer til å tilbringe hele livet med, og du har et valg: Ta vare på den, gi den næring og lær deg å elske den, eller kast bort dyrebar tid og energi på å avsky den, bebreide deg selv og sammenligne deg med andre. Du ville ikke sagt negative ting til vennene dine, så hvorfor skal du si det til deg selv?
Ekte, langvarig, dyp selvtillit og en sunn oppfatning av kroppen din kommer innenfra. Den kommer av at du aksepterer deg selv, behandler deg selv vennlig, jobber med å bli et sunnere jeg og har positive meninger og oppfatninger om deg selv. Det er alltid hyggelig å få komplimenter fra andre, men du kan ikke leve av dem for alltid. De skal være hyggelige å ha, ikke nødvendige å ha.
Å leve med et negativt kroppsbilde kan tappe oss for energi, kontrollere oss og stjele livsglede og livsentusiasme.
Hvis du forbedrer holdningen din til deg selv, kan du kanskje skru opp lykkenivået. Det er kanskje ikke en enkel reise, men det vil skje fantastiske ting hvis du gir det en sjanse! Hva har du å tape?
Et mer positivt tankesett
Det høres enkelt ut å være mer positiv til seg selv hele tiden, men i virkeligheten kan det kreve en del arbeid og engasjement. Her er noen enkle områder du kan begynne å tenke på:
Utvikle en sunn holdning til deg selv
Å utvikle en sunn, positiv holdning til deg selv som et helt, komplett menneske kan innebære et skifte i tankesett, men det er mulig å oppnå. Ingenting positivt kommer fra et negativt tankesett, og jo raskere du begynner å praktisere dette ved å gjøre små endringer, desto raskere vil du føle fordelene. Alt er i din makt til å forandre seg; du trenger bare å tro på deg selv.
Utforsk tankene og følelsene dine om kroppen din
Å lære seg å riste av seg negative overbevisninger og meninger om seg selv kan hjelpe deg med å bevege deg

Ord  Alison Morgan

mange av oss strever med å akseptere oss selv hver dag

Skriv ned alt du liker med kroppen din

mot et sted med aksept og respekt for kroppen din. Å lære seg å lytte til tankene som skravler i hodet, og å lære seg å ha mot til å møte de negative tankene i stedet for å unngå dem, er et viktig steg i helbredelsesprosessen.
Gjør tiltak som fungerer for deg
På reisen mot et mer positivt kroppsbilde vil du finne ut hva som fungerer best for deg. Møt utfordringen med en lærende innstilling, og vær komfortabel med å ta grep og prøve nye ting. Hold deg til dem og bygg opp verktøykassen din, slik at du vet hvilket verktøy du skal ta frem når du føler at selvtilliten svikter!
Sett det ut i livet
Hvor ofte har du ikke tenkt: "Når jeg går ned denne vekten, blir jeg mer selvsikker og lykkelig"? Ja, det kan hende, men ofte er effekten kortvarig. Så er du på jakt etter det neste og det neste. Trikset er å begynne å jobbe med selvtilliten din nå, og det begynner med tankesettet ditt og å bli sunnere og sterkere både fysisk og mentalt.
Er du klar til å komme i gang? Begynn med disse enkle tiltakene..
Utvikle en sunn holdning til deg selv:
Aksepter deg selv som det unike individet du er i dag. Ikke la tankene vandre tilbake til fortiden eller drømme om fremtiden. Ved å praktisere mindfulness kan du trene hjernen din til å fokusere mer på nåtiden og redusere denne tidsreisen i tankene.
-
Fokuser på din egen reise, i stedet for å kaste bort tid på å sammenligne deg med andre. du kommer aldri til å bli som dem.
Ikke vær slem, kritisk eller dømmende mot noen - heller ikke mot deg selv! Vær snill, støttende og vis medfølelse.
-
Jobb for å forbedre deg selv, men ikke strev etter perfeksjon. Nyt reisen du er på, lær hva som fungerer for deg, og vær stolt av hver eneste lille prestasjon du gjør i retning av en sunnere, sterkere og mer positiv versjon av deg selv.
-
Respekter deg selv og alt kroppen din har tatt deg gjennom så langt i livet. Skriv ned tre ting du er takknemlig overfor kroppen din for hver dag.
-
Sett deg selv først - utvikle et godt forhold til deg selv. Hvis du ikke gjør det, er det vanskeligere å ha et godt forhold til andre.
-
Vær stolt av deg selv; du trenger ikke komplimenter for å føle deg bedre.
Utforsk tankene og følelsene dine om kroppen din:
Vær nysgjerrig på hva du egentlig føler om deg selv, og prøv å gå lenger enn til "jeg liker ikke kroppen min". Prøv å lukke øynene og sakte fokusere på hver del av kroppen din og se hvilke tanker, følelser og fornemmelser som dukker opp.
-
Gå i dybden og prøv å forstå hvorfor du føler det slik. Kan du knytte det tilbake til noe som har skjedd i fortiden?
-
Utvikle evnen til å stille inn på tankene som jevnlig skravler av gårde i hodet ditt. Prøv å skrive dagbok for å registrere hvordan du har det med kroppen din hver dag. Legg merke til eventuelle temaer og ting som får deg til å føle deg verre eller bedre.
-
Legg merke til når tankene dine vandrer gjennom dagen til tanker om kroppen din. Når du merker at dette har skjedd, kan du prøve å fokusere tilbake på øyeblikket, det du holder på med eller pusten din.
Vi unngår ofte tanker som er ubehagelige eller smertefulle. Lær deg i stedet å observere dem og hvordan de får deg til å føle deg. Dette handler ikke om å løse tankene, men å utforske dem kan gi deg ny innsikt og redusere deres kraft.
Gjør noe som fungerer for deg:
Det kan kreve litt tid, prøving og feiling for å finne ut hva som fungerer for deg, men det er verdt det. Ved å bygge opp en personlig verktøykasse med øvelser som du kan bruke når tankene dine er på vei over i det negative, kan du holde deg på sporet av et positivt kroppsbilde.
Den langsiktige endringen vil komme fra det indre arbeidet du gjør, men det finnes også morsomme ting, som å bruke flotte klær som smigrer deg, unne deg en ansiktsbehandling eller bare tilbringe tid sammen med dine nærmeste. Ha det gøy med det hele, og husk at ekte skjønnhet er mye mer enn bare hud.

Det kan kreve litt tid, prøving og feiling for å finne det som fungerer for deg, men det er verdt det

Gjør egentid til et must

Lag

a

må-gjøre

Føler du deg utslitt? Ved å sette av litt tid til deg selv, blir du straks uthvilt - og lykkeligere

Ord  sharon walker

Wor sist hadde du tid til deg selv? Da "mammas taxi" streiket? Når vaskeriet hadde fri? Kafeen du driver ved siden av din egentlige kafeen du driver ved siden av jobben din? Hvis det er lyden av en sliten latter, er vi ikke overrasket. Men dette er ikke noe å le av. Tid til å koble av er "som drivstoff på tanken", sier psykologen Dr. Jessamy Hibberd. "Du trenger 'egenomsorg' for å fungere på ditt beste", legger hun til. "Det er ikke meningen at vi skal gjøre og tenke hele tiden; vi er ikke maskiner."
Egentid er ikke å sitte i et badekar omgitt av stearinlys (selv om det kan være det). Egenpleie betyr å gå en tur, møte en venn eller bli liggende i sengen; hva enn du trenger for å starte på nytt. "Følg med på hvordan du føler deg, og følg det", foreslår livscoach Jayne Morris. Nøkkelen er lite og ofte.
Forskning viser at hjernen i hvile er alt annet enn inaktiv. Nedetid gir oss tid til å bearbeide uløste spenninger og få perspektiv. De fleste av oss kan ikke bare legge fra oss verktøyene og dra på spa. Men det er mulig å sette av tid til seg selv. Se her hvordan du gjør det.
Slik bygger du opp "meg-tid-muskelen" din på ett minutt hvis du har ett minutt til overs på bussholdeplassen eller mellom jobbsamtalene, kan du sette telefonen på flymodus og lade opp med en håndmassasje. Gjem en tube med favorittkremen din i håndvesken, og bruk et øyeblikk når du kan. Gni først noen dråper inn i hånden for å myke opp huden. Bruk tommelen til å massere den kjøttfulle håndflaten med håndflaten opp, snu deretter hånden og masser senene mellom tommelen og fingrene med forsiktige bevegelser opp og ned for å løse opp spenninger. deretter går du videre til leddet ved foten av hver finger, og masserer helt ut til fingertuppen. En håndmassasje er en veldig god stressbombe for alle som tapper løs på tastaturet hele dagen, men det er også den perfekte avkoblingsøvelsen hvis du står i en kø eller på offentlig transport. "Lukt er en mektig stemningsalkymist", sier psykologen Suzy Reading.
-
Tips
Følg håndmassasjen med en enkel pusteøvelse, anbefaler Dr. Hibberd. Pust inn i fire, hold pusten i fem, pust ut i seks ... og gjenta.
10 minutter Sett av 10 minutter til deg selv ved å gjøre en hvilken som helst daglig aktivitet til en meditasjon, enten det er å ta en dusj eller gjøre deg klar til jobb. En enkel dusj kan føles som en hel spa-behandling hvis du fordyper deg i opplevelsen i stedet for å bekymre deg for gjøremålslister. Konsentrer deg om vanndråpene som treffer huden, og bruk en deilig oppløftende kroppsskrubb for å gi den ekstra piff. Lesing tyder på at du også kan gjøre påkledningen til en egenomsorgshandling. Glem å ta frem en haug med sammenkrøllede klær fra bakerste del av klesskapet - bruk i stedet ti minutter på å legge opp antrekket ditt nøye, og velg ut farger som gjør deg i bedre humør.
-
Tips
For en avslappende pause kan du spise en firkant mørk sjokolade med en kopp varm te - og ikke gjøre noe annet. Fokuser på smaken, konsistensen og lukten, og nyt opplevelsen - og ikke gjør flere ting samtidig! Hvis du virkelig må gjøre noe, kan du skrive en liste over opplevelser, relasjoner og følelser du er takknemlig for.
20 minutter
Kanskje du sitter på toget eller venter på en avtale - nå har du sjansen til å mestre kunsten å nyte. Suzy Reading anbefaler et herlig triks for å få tankene til å vandre, der du rett og slett begynner å se frem til alt du gleder deg til, enten det er en kaffe med en venn, en fest eller en ferie. Det kan også være lurt å dykke ned i de mentale arkivene dine for å finne frem noen solfylte minner. Forskere ved Southampton University har funnet ut at en og annen avstikker nedover minnenes allé kan løfte humøret ditt betraktelig, og de som skrev om

Det er ikke meningen at vi skal gjøre og tenke hele tiden; vi er ikke maskiner

Dr. Jessamy Hibberd
Dr. Hibberd er psykolog og medforfatter av serien This Book Will ....

Jayne Morrisr
Jayne er livsveileder og forfatter av Utbrenthet til briljans.

Suzy Reading
Suzy er psykolog og forfatter av  Egenomsorgsrevolusjonen.

det er det perfekte tidsfordrivet hvis du står i kø eller er på offentlig transport

© Getty Images / Holaillustrations

glade minner var lykkeligere etter øvelsen enn de som ikke gjorde det. Men du trenger ikke en notatbok for å gjøre dette, for de største humørsvingningene får du ved å spille av lykkelige minner i hodet. "Denne typen næring er tilgjengelig hvor som helst, når som helst", sier Reading. Fokuser på hvor positivt du følte deg da opplevelsen fant sted, i stedet for hvordan den er over nå, slik at minnene ikke føles for sterke.
-
Tips
Lag et fotoalbum med "lykkelige tider". Prøv å tenke på hva som skjedde utenfor rammen, før og etter at bildet ble tatt - forskning viser at dette gir den mest oppløftende effekten. Og del albumet med familie og venner du var sammen med. Det vil gi anledning til å mimre og styrke båndet som allerede eksisterer mellom dere.
Én time
Hvis du er hjemme, eller jobber for et fremtidsrettet selskap, kan du ta en lur. De 40 ekstra blunkene vil redusere angst, øke konsentrasjonen og gi deg mer energi. Du vil også ta klokere matvalg, forbedre hukommelsen og tenke klarere. Jayne Morris anbefaler å ha en liten pute i skrivebordsskuffen (hun pleide å legge seg i tomme møterom da hun jobbet for BBC), og å stille inn en alarm slik at du ikke "forsover deg". 15 minutter er det beste, ifølge søvnforskeren professor Jim Horne; hvis du sover lenger, kan du falle i dyp søvn og våkne groggy. Hvis du ikke får til dette, kan du bevege kroppen i stedet. Gå en tur eller prøv en yogatime i lunsjpausen. Du kan alltids ta en lur på bakerste rad i timen hvis du er helt utslitt (et annet av Morris' 40-blink-triks). "Bare si fra til læreren at du tar en pause, så de ikke blir redde for at det er noe galt", sier hun. Hvis du jobber i nærheten av et svømmebasseng, anbefaler Morris en dukkert som den mest nærende øvelsen. "Det gir assosiasjoner til livmoren, da alle våre behov ble dekket, så det føles veldig beroligende."
-
Tips
Sett av en time før du legger deg for å skape en nedtrappingsrutine. Logg ut av sosiale medier, ta et bad, lytt til musikk eller les. "Jeg skriver en liste over de gode tingene som har skjedd", sier Dr. Hibberd. "Det minner deg på hva du har, og hjelper deg å sette pris på livet ditt i stedet for å bekymre deg for det du ikke har eller ikke har oppnådd."
En ettermiddag
Hvis du tenker at du vil bruke den ledige ettermiddagen til å rydde opp i e-postkøen - stopp! Besøk en venn i stedet; det vil være bedre for helsen og lykken din. "Å sette av tid til venner og familie er en viktig del av egenomsorgen", sier Dr. Hibberd. Vi er sosiale vesener og trenger relasjoner som vi trenger luft og vann. Vil du ikke ha selskap? Gå til et grønt sted - og ta av deg skoene. Ja, det er sant. Det er ingenting som å gå barbeint i gresset som får deg til å våkne opp, mener Morris. "I det øyeblikket vi setter føttene på jorden, blir vi mer oppmerksomme på pusten vår. Jo dypere vi puster, desto klarere kan vi tenke." Og det finnes vitenskapelig belegg for dette. Ifølge forskning ved Harvard Medical School bidrar dyp pusting til å gi cellene våre ny oksygentilførsel, noe som i sin tur regulerer hormonene våre.
-
Tips
Har du for mange bekymringer i hodet? "Gå på kino", sier Dr. Hibberd. "Det er nesten umulig å gjøre noe annet samtidig, og du kan koble helt av og leve deg inn i filmen."
En dag
Ta en stille stund, lukk øynene og fokuser innover. Spør deg selv hva som ville være den beste måten å tilbringe dagen på. "Bare se hva som dukker opp", sier Morris. Kanskje vil du ha kontakt med en venn, eller hvis du alltid er sammen med andre - slik yrkesaktive foreldre ofte er - kan ensomhet være det du trenger. Dr. Hibberd foreslår at du planlegger et morsomt eventyr, kanskje en dag ute for å se en ny kunstutstilling eller en tur til sjøen. Velg noe som er spesielt for deg og som får deg til å tenke på noe annet. Det kan være lurt å bruke tiden til å prioritere på nytt. Morris anbefaler at du tar fem Post-its og skriver ned de fem tingene som er viktigst for deg, enten det er jobb, venner, familie eller hobbyer. Sett dem i rekkefølge etter viktighet, og endre deretter rekkefølgen etter hvor mye tid du bruker på hver av dem. "Folk synes ofte at jobben er nummer én når det gjelder tid, men det er kanskje den minst viktige prioriteringen", sier Morris. "Dette viser hvor skoen trykker, og du kan bruke litt tid på å tenke over hvordan du kan endre situasjonen."
-
Tips
Sett av denne tiden i kalenderen, og fortell jobb og familie at du vil være utilgjengelig, bortsett fra i nødstilfeller. På den måten vil de forhåpentligvis tenke seg om to ganger før de forstyrrer deg.

Velg noe som er spesielt for deg og som får deg til å tenke på noe annet enn bekymringer

Finn mantraet ditt

finn din

Fokuser tankene dine og lær hvordan du kan snu negative tankemønstre ved å gjenta kraftfulle setninger

Ord  Ali Horsfall

Positive affirmasjoner har kraften til å forandre tankegangen din. Mindfulness-utøver og forfatter av Og pust .. Sarah Rudell Beach viser oss hvordan du kan få et mantra til å fungere for deg.
Visdomsord
Mantraer er ord og setninger som kan fokusere tankene dine og snu negative tankemønstre. "Du kan gjenta dem stille i hodet når du trenger dem i løpet av dagen, eller si dem høyt hvis du synes det er til hjelp", sier Sarah. "Når du har funnet de mantraene som gir mest gjenklang hos deg, kan du skrive dem ned på en Post-it eller på favorittpapiret ditt, og sette dem opp et sted der du ser dem jevnlig, for eksempel på et speil eller kjøleskapet."
Si det med letthet
Når du velger en affirmasjon, bør den føles behagelig og passende for de indre tankene du ønsker å roe ned. "Jeg trenger ikke å være perfekt", "Jeg skal se etter det som er bra" eller "Jeg skal fokusere på det jeg kan kontrollere", er gode eksempler. "Hvis et mantra ikke føles riktig for deg", sier Sarah, "kan du endre det."

oppdag mantraene som gir gjenklang hos deg

PRØV DISSE KRAFTUTTRYKKENE I LØPET AV DAGEN

MORGENBEKREFTELSE
"Jeg takler det dagen bringer
"Når vi blir opprørte fordi ting ikke går etter planen, er det ofte fordi vi ikke var klar over planen vår i utgangspunktet", sier Sarah. Tenk over hva du forventer i dag, slik at du kan møte de øyeblikkene som ikke innfrir.
PÅMINNELSE MIDT PÅ DAGEN
"Jeg klarer dette
Når det blir tøft i løpet av dagen, kan du gjenta dette mantraet. "Du har gjort vanskelige ting før. Vit at uansett hva du står overfor, har du allerede alt du trenger for å håndtere det", forklarer Sarah. "Du har ditt nærvær, din oppmerksomhet og pusten din. Du har dette."
KVELDENS MANTRA
"Jeg gjorde mitt beste i dag
Bruk dette mantraet før du legger deg. "Reflekter over hva som var bra", sier Sarah, "hva som var vanskelig, og hvem du hjalp eller hvem som hjalp deg."

Hvorfor vi alle bør være mer egoistiske

Hvorfor vi alle bør være mer

Å sette deg selv først har flere fordeler for deg selv og menneskene rundt deg enn du kanskje er klar over

Ord  Sarah Bankes

Fra vi er små, blir vi fortalt at vi skal være snille, dele, se ting fra andres ståsted, sette andre først og være høflige, blant mange andre livsleksjoner. Og selv om dette er viktige ferdigheter å lære seg - de gir oss egenskaper som gjør oss til anstendige mennesker - kan det faktisk være skadelig for vår egen mentale helse og velvære å ta disse instruksjonene til det ytterste.
Som barn husker vi sikkert at foreldrene våre kom med følgende setninger (og som foreldre er vi sikkert skyldige i å gjenta dem for våre egne barn):
"Gi bestefar et farvelkyss, gå nå, ikke vær uhøflig ..."
"Jeg vet at du ikke liker sopp, men vi er gjester, så spis opp ..."
Å be barna gjøre ting de egentlig ikke har lyst til, gjør oss ikke til dårlige foreldre - og det gjør heller ikke foreldrene våre onde fordi de gjør det samme - men det sender ut et budskap om at andres følelser er viktigere enn våre egne. Sammen med ideen om at det å være egoistisk er en negativ egenskap, blir vi oppdratt til å tro at vi til enhver tid må være uselviske, altruistiske og selvoppofrende for å være et godt menneske, og disse forestillingene fører til en hel rekke problemer.
Vi kan imidlertid ikke skylde på foreldrene våre for alt. En studie utført i 2016/17 av et team fra University of California, Los Angeles, tyder på at altruistisk atferd faktisk kan være standardalternativet i hjernen vår. Ifølge forskningen deres kan et område i den prefrontale cortex påvirkes spesifikt slik at folk blir mindre givende.
Hva er galt med å være uselvisk?
Overdreven uselviskhet fører til en manglende evne til å si nei. Vi lever i frykt for å virke uhøflige og opprøre eller fornærme folk. Når vi går rundt og tilfredsstiller alle andre, risikerer vi, hvis vi ikke brenner ut først, å bli bitre, forbitrede og ganske ulykkelige, for når vi prioriterer alle andre, blir det lite tid til å gjøre de tingene vi selv ønsker å gjøre.
Kanskje bør man skille mellom gode og dårlige versjoner av egoisme. Det er ikke alltid nødvendig å se totalt bort fra andres følelser når det gjelder å sette seg selv først. Men å være bevisst på egne behov og være selvsikker nok til å prioritere dem kan være til fordel for alle involverte.
En venninne ber deg for eksempel om å bli med på shopping, og selv om du allerede har en travel hverdag og har lyst til å si nei, sier du ja fordi du ikke vil skuffe henne. Hva skjer da? Du ender opp med å komme for sent fordi du må presse det inn i andre ting. Følgelig er du stresset allerede før du har satt foten i en butikk, du bruker hele turen på å irritere deg over at venninnen din "drar deg med", selv om du egentlig kunne ha sagt nei, og du er engstelig for den neste forpliktelsen i den tettpakkede kalenderen din! Hva ville resultatet ha blitt hvis du hadde sagt nei? Du hadde helt sikkert følt deg mindre stresset, du hadde hatt mer tid til å fokusere på de andre tingene du skal gjøre den dagen, og du hadde ikke vært bitter på vennen din. Og venninnen? Hun ville kanskje følt seg litt provosert, men hun ville sluppet å ha en sen, gretten og stresset shoppingkompis! Å være "uselvisk" er ikke alltid til fordel for dem du tror du hjelper.
Som oftest stikker problemet langt dypere enn å ville glede andre mennesker for deres for deres skyld. Hvis du hadde tenkt rasjonelt og oppriktig over shoppingsituasjonen, kunne venninnen sannsynligvis ha funnet noen andre å gå med, så det egentlige problemet var kanskje ikke så mye at du ikke ville svikte henne, men mer at du ikke ville at hun skulle bli skuffet over deg. Det å være en "people-pleaser" er vanligvis et resultat av at man søker anerkjennelse eller ønsker å bli likt, noe som ofte er en konsekvens av tidligere livshendelser.
Stress og angst er bare to av konsekvensene av å være overdrevent uselvisk. Hvis du ikke begynner å prioritere dine egne behov, blir du ineffektiv i det du prøver å være, enten det er en god venn, en pålitelig medarbeider eller en god forelder. Dette kan føre til lav selvtillit, depresjon og utbrenthet. Å ta en pause fra barna kan føles som en avlat, men hvis et times boblebad er det du trenger for å koble av og stresse ned, vil barna dine bli mye lykkeligere med en avslappet forelder enn en som prøver å gjøre alt for alle, og ikke gir seg selv en velfortjent pause.
På de neste sidene snakker vi med forfatter og livscoach Michelle Elman om hvordan du kan prioritere dine behov og sette grenser.

å prioritere behovene dine kan være til fordel for alle involverte

© Getty Images / BRO Vector

Hvorfor spiller vi ikke mer?

Hvorfor ikke

vi

mer?

Det er på tide å omfavne vårt indre barn og bringe mer lekenhet inn i livene våre! Og i samme slengen gi helsen og parforholdet et løft

Ord  Josephine Hall

Mange av oss tilbrakte mange timer i lek som barn, enten det var dagdrømmer på egen hånd, leker med leker eller jager hverandre i friminuttene på skolen. Vi skrek av latter, holdt oss for øynene og telte til ti, skapte hele fantasiverdener ... og vi trengte ofte ikke mye opplæring eller overtalelse om at lek var en verdifull og nødvendig aktivitet.
Men etter hvert som vi vokser opp, legger vi mindre og mindre vekt på lek. Det begynner å virke dumt, bortkastet tid og kanskje til og med litt pinlig.
De siste årene ser det imidlertid ut til å ha skjedd et skifte i synet på lek, og voksenlek har blitt mer populært. Dataspillindustrien, som har voksne i 20-, 30- og 40-årene som sine primære forbrukere, har vokst. Rollespill har også økt i popularitet, og spillkonferanser over hele verden har meldt om rekordhøye besøkstall. I 2007 ble Real Escape Game utviklet i Japan av 35 år gamle Takao Kato, og siden den gang har "escape rooms" - der grupper av voksne løser gåter for å komme seg ut av et låst rom innen en fastsatt tidsfrist - hatt økende kommersiell suksess. I november 2019 ble det anslått at det fantes mer enn 50 000 "escape rooms" på verdensbasis.
I en artikkel for British Psychological Society i 2020 skrev forskeren og brettspilldesigneren Dave Neale: "Det har blitt hevdet at vi er inne i en gullalder for brettspill. Jeg vil gå enda lenger: Vi er inne i en gullalder for lek for voksne."
Hva er "voksenlek"?
I årenes løp har det vært gjort mange forsøk på å definere hva lek er, men det finnes fem kjennetegn som det er bred enighet om. Forfatter og professor Peter Gray forklarte i 2013: "En aktivitet kan karakteriseres som lek, eller beskrives som leken, i den grad den inneholder de kjennetegnene som er listet opp her: Lek er aktivitet som er selvvalgt og selvstyrt, indre motivert, styrt av mentale regler, fantasifull og utført i en aktiv, våken, men relativt ustresset sinnstilstand."
Dr. Stuart Brown er forfatter, psykiater, lege og grunnlegger av National Institute for Play i USA. Han kvier seg for å definere lek, og sammenligner det med å overanalysere en vits og ta gleden ut av den. I stedet skriver han i sin bok fra 2010 Play: How It Shapes the Brain, Opens the Imagination, and Invigorates the Soul (Lek: Hvordan den former hjernen, åpner fantasien og styrker sjelen)ber han leseren om å

Det begynner å virke dumt, bortkastet tid, eller kanskje til og med pinlig

Hvordan fremmer lek læring?

I 1964 publiserte Marian Diamond, en banebrytende forsker og pedagog som senere skulle bli ansett som en av grunnleggerne av moderne nevrovitenskap, og hennes kolleger en spennende artikkel om hjernevekst hos rotter. Forskerne skilte rottesøsken kort tid etter fødselen, og plasserte den ene i en spennende koloni fylt med leker, mens den andre ble holdt i enecelle.
De oppdaget at rottene som vokste opp i et lekende miljø, hadde tykkere hjernebark enn de andre. Senere forskning bekreftet dette - rottene som ble oppdratt i stimulerende miljøer, hadde større hjerner og var i stand til å finne veien gjennom labyrinter raskere. De var med andre ord mer intelligente.
Etiske hensyn forhindrer lignende eksperimenter på mennesker, men det virker sannsynlig at hjernen vår reagerer på lek på lignende måter. Noen indisier tyder på det samme: Kinesiske og japanske studenter er blant de flinkeste i verden, og de tar regelmessige pauser hvert 50. minutt.

tenk på hvordan verden ville sett ut uten lek: "Det er ikke bare et fravær av spill eller sport. Et liv uten lek er et liv uten bøker, uten film, kunst, musikk, vitser, dramatiske historier. Forestill deg en verden uten flørting, uten dagdrømmeri, uten komedie, uten ironi." Han fortsetter med å sammenligne leken med oksygen, og skriver: "... den er overalt rundt oss, men blir for det meste ikke lagt merke til eller verdsatt før den mangler."
Hvordan leker vi?
I sin TED Talk, Lek er mer enn bare moroskisserer Brown de fem arketypene for lek som han har observert i løpet av sine mange års forskning:
Rough-and-Tumble Play
Som for eksempel tautrekking, skattejakt eller stikkball. Gjennom denne formen for lek utvikler vi emosjonell regulering samt kognitiv, emosjonell og fysisk mestring.
-
Rituell lek Lek
Aktiviteter eller idretter med faste regler og strukturer. Det er gjennom disse aktivitetene at mennesker kommer sammen om et felles formål eller mål.
-
Fantasifull lek
Fargelegging, historiefortelling, håndarbeid eller til og med improvisasjonskurs eller standup-komedie. Fantasifull lek handler om å leve ut fantasier og hedre vår instinktive, kreative natur.
-
Kroppslig lek
Dr. Brown beskriver kroppslek som "et spontant ønske om å komme oss ut av tyngdekraften" Det inkluderer aktiviteter som fotturer, yoga, snorkling eller til og med bare å danse rundt i hjemmet.
-
Objektlek
Dette er alt som involverer manipulering av gjenstander, bygging eller design, for eksempel lek med lego, bygging av festninger eller snøballkrig.
Fordelene med voksnes lek
Lek er anerkjent som en viktig del av barns utvikling, og er viktig for deres generelle helse og velvære. Men vi er ikke alltid klar over hvor mye disse fordelene fortsetter inn i voksen alder. Her er noen av grunnene til at lek er bra for oss, uansett alder:
Reduserer stress
Jo mer stressende livene våre blir, desto viktigere er det å sette av tid til lek. Lek kan frigjøre endorfiner - kroppens naturlige kjemikalier - som lindrer smerte, øker velværet, fremmer lykkefølelse og lindrer stress.
-
Stimulerer kreativiteten og den generelle hjernefunksjonen
Lek har vist seg å forbedre hukommelsen, stimulere veksten av hjernebarken og til og med utløse utskillelsen av hjerneavledet nevrotrofisk faktor (BDNF), et stoff som er avgjørende for hjernecellenes vekst. Leken øker også fantasien, noe som hjelper oss med å skape nye ting, lære nye ferdigheter og løse problemer. Akkurat som små barn lærer best når de leker, gjør voksne det også.
-
Forbedrer sosiale ferdigheter og kontakt med andre
Å leke med andre har en tendens til å være morsomt. Det kan også øke nivået av empati, tillit, medfølelse og nærhet. Det trenger ikke å være en spesifikk aktivitet - en leken sinnstilstand kan hjelpe oss til å samarbeide, bryte isen med fremmede eller opprettholde eksisterende relasjoner.
-
Øker produktiviteten og reduserer utbrenthet på jobben
Google er kjent for å inkludere lek på arbeidsplassen. Mange vegger å tegne på og til og med lekeområder for de ansatte bidrar til at Googles ansatte blir mer produktive. Regelmessig lek kan bidra til å lindre stresset fra tidsfrister og andre arbeidsrelaterte aktiviteter som skaper anspenthet.
-
Bidrar til å holde oss unge
Lek kan øke energinivået og til og med gjøre oss mer motstandsdyktige mot sykdommer. Som dramatikeren George Bernard Shaw en gang sa: "Vi slutter ikke å leke fordi vi blir gamle; vi blir gamle fordi vi slutter å leke."
Hvorfor leker ikke voksne?
Barns rett til å leke er spesielt beskyttet av FNs konvensjon om barns rettigheter, men det finnes ikke noe tilsvarende for voksne. Selv om det ser ut til å bli stadig mer populært å leke med voksne, kan det fortsatt bli sett på som en luksus som mange føler at de ikke har tid, penger eller rett til å delta i.
Etter hvert som vi får mer ansvar og livet begynner å føles mer seriøst, har vi også en tendens til å bli mer selvbevisste eller redde for å dumme oss ut.
På Serious Play-konferansen i 2008 snakket designeren Tim Brown om det sterke forholdet mellom kreativ tenkning og lek. Han innledet foredraget med en øvelse som kreativitetsforskeren Bob McKim pleide å gjøre med studentene sine. Han ba dem tegne personen som satt ved siden av dem, på bare 30 sekunder. Det ble mye latter da Browns publikum viste hverandre tegningene sine, og mange "unnskyld", noe Brown sa skjer hver gang dette eksperimentet gjøres med voksne.
Med barn, derimot, er det en helt annen historie: "Hvis du prøver den samme øvelsen med barn, blir de ikke flaue i det hele tatt", forklarer Brown. "Men etter hvert som de blir voksne, blir de mye mer følsomme for andres meninger, og de mister denne friheten ... Og i studier av barns lek har det gang på gang vist seg at barn som føler seg trygge, som befinner seg i et slags tillitsfullt miljø - det er de som føler seg mest frie til å leke."
Det samme gjelder for voksne. Hvis noen opplever vanskelige livsomstendigheter, kan det føles umulig å ta seg tid til å leke. Dr. Stuart Brown snakket på On Being podcast i 2014, og beskrev hvordan lek "oppstår medfødt og spontant hvis individet ... er trygt og får god mat"
Det er oppmuntrende at det finnes organisasjoner som Clowns Without Borders, som tar med seg sine lekne forestillinger og aktiviteter til steder rundt om i verden der hverdagen er en enorm kamp, som i flyktningleirer og krisesoner.
Hvordan kan vi få mer lekenhet inn i livene våre?
For de fleste av oss finnes det enkle grep vi kan ta for å skape mer tid til lek:
Gi deg selv tillatelse
Husk at lek er viktig for helsen og velværet vårt. tillat deg selv å gjøre det, på en eller annen måte, hver dag.
-
Alt handler om persepsjon
Du må kanskje endre hvordan du tenker om lek. Lek kan for eksempel være å snakke med hunden din mens du lager mat, som om du presenterer et kokkeprogram, eller å finne på en tåpelig sang mens du dusjer hver morgen.
-
Lær om din egen lekehistorie
I boken Playforeslår Dr. Brown at leserne "graver i [fortiden] etter lekeminner" Tenk på hva du gjorde for moro skyld da du var barn, og om du gjorde det alene eller sammen med andre. Hvordan kan du gjenskape noe lignende i dag?
-
Lek med dine nærmeste
Legg inn lekenhet i samspillet med venner og familie, og i kjærlighetsforhold, og se hvordan det endrer hvordan dere opplever hverandre og tiden dere tilbringer sammen. Hvis du har barn i livet ditt, gjør som dem! Som Dr. Brown skriver: "Lek er det reneste uttrykket for kjærlighet."
-
La leken friske opp livet ditt
Vi fortjener alle å glemme jobb, ansvar og problemer en liten stund hver dag. Leken kan hjelpe oss med å gjøre det. Følg instinktene og nysgjerrigheten din, og la leken tilføre livet ditt ny energi og undring.

ideer å prøve

Prøv en ny idrett
Prøv en ny, morsom sport som ikke er konkurransepreget. Velg noe du ville likt som barn, og som er vanskelig å ta for alvorlig, for eksempel hula-hop, rulleskøyter, klatring, paddle-boarding, hopping med tau eller hopping over provisoriske hinder. Yoga er en treningsform som oppmuntrer til lek, spesielt akro-yoga - en kombinasjon av yoga og akrobatikk!
Eksperimenter med et tema
En temakveld/dag/time kan være en soloaktivitet eller noe du gjør sammen med partneren din, familien eller vennegjengen. Velg et tema, for eksempel et land eller en tid i historien, og lev deg inn i rollen. Velg maten dere spiser, musikken dere spiller, klærne dere har på dere, aktiviteten dere gjør, alt i henhold til det valgte temaet.
Dans
Lag en spilleliste med favorittsangene deres som dere skal danse til. Hvis du er usikker, kan du søke på steder som Spotify eller YouTube for å finne dansespillelister, eller du kan spørre en venn. Rydd plass, demp lyset, trekk for gardinene eller ta på deg hodetelefoner hvis det hjelper deg å stenge ute omverdenen. Så er det bare å slippe seg løs og gi alt! Dans som om livet ditt avhenger av det, og viktigst av alt: Ha det gøy!
Bli kunstnerisk
Oppmuntre ditt indre barn ved å engasjere deg i kreativ lek som innebærer at du uttrykker deg selv. Det kan være tegning, maling eller fargelegging - det er ikke sluttresultatet som er viktig, men selve prosessen. Collager kan være en terapeutisk aktivitet. Bruk det du har hjemme, klipp og lim, og ha det gøy! Eller gå ut og ta noen bilder - du kan til og med lage en kortfilm eller lære deg et nytt instrument.
Gå barbeint utendørs
Som barn tenkte vi ikke to ganger over å løpe rundt uten sko. Å gå barbeint har mange beviste mentale og fysiske helsefordeler, og det oppmuntrer til både oppmerksomhet og lekenhet. Når vi er i en tilstand av lek, er vi fullt og helt til stede i nuet, i stedet for å bekymre oss for fortiden eller fremtiden. Noen ganger er det selvfølgelig ikke trygt eller hygienisk å gjøre det. Men hvis det er det, kan du kaste av deg skoene og omfavne enhver trang til å "oohh" og "aahh" mens tærne synker ned i følelsen av ulike teksturer og overflater.

det finnes grep vi kan ta for å skape mer tid til lek

© Getty Images / Invincible_bulldog

frigjør deg fra fortiden

fri fra fortiden

Når du frigjør deg fra båndene som binder deg, vil du aldri se deg tilbake..

Ord  Christabel Smith

Wi kan alle kjenne oss igjen i Freddie Mercurys "I Want to Break Free" - hvem ønsker vel ikke innerst inne å riste av seg lenkene og sveve mot en verden uten grenser? Men på en eller annen måte er det bare ikke så lett. Vi skylder på fortiden, andre mennesker eller omstendighetene, men sannheten er at alt som holder oss tilbake, er stemmen inne i vårt eget hode. Heldigvis har vi muligheten til å få den gamle papegøyen til å holde kjeft, og i stedet lytte til noe mye snillere. Følg disse ideene for å komme i gang.
Slutt å sabotere deg selv
Føler du noen ganger at du er din egen verste fiende? Kanskje kjøper du den vesken du egentlig ikke har råd til, spiser smultringer etter en treningsøkt på treningssenteret, våkner bakfull før et jobbintervju, eller utsetter å si ja til en potensielt spennende date. Coach Kim Morgan (barefootcoaching.co.uk) sier at dette er selvsaboterende atferd, og at mange bruker den i et misforstått forsøk på å beskytte seg selv mot vanskelige opplevelser og følelser. Veien ut er å forstå hva som driver atferden din. Kanskje føler du innerst inne at du ikke fortjener den tilfredsstillende jobben, den sunne kroppen eller det kjærlige forholdet.
Gjør det Skriv ned eksempler på tidligere og nåværende lykkelige forhold, suksesser på jobben eller når du har følt deg fornøyd med hvordan du ser ut. Det er det første skrittet mot å snu negative overbevisninger til "positive", noe som med tiden vil føre til sterkere selvtillit.
Bli kvitt irriterende ANT-er
Vi har alle disse irriterende øreormene med en hard, kritisk stemme som forteller oss at vi ikke er gode/slanke/kløktige nok; at vi er en dårlig forelder/partner/barn/ansatt. Psykologer kaller dem automatiske negative tanker (ANT), og det kan være svært nyttig å anerkjenne og utfordre dem. Tenk deg for eksempel at du skynder deg og søler te på teppet. Du skjeller ut deg selv: "Jeg gjør alt feil! Ta nå den tanken med i retten. Hvor er bevisene for at dette utsagnet er sant? Er det ikke mer rettferdig å si at du vanligvis ikke søler drikke? Dommen er at vi alle gjør feil, spesielt når vi er stresset, og den enkle lærdommen er å gi oss selv mer tid i fremtiden.
Gjør det Når en ANT invaderer hodet ditt, foreslår Emily Bradley (grunnlegger av bloggen imperfectdivablog.wordpress.com) at du prøver STOPP-teknikken. Stoppe opp. Pust dypt inn (fem tellinger inn, fem ut). Observer hvordan du føler deg. Legg deretter merke til hvordan verden fortsatt snurrer.
Tilgi for å blomstre
Da Nelson Mandela satt 27 år i fengsel, skrev han: "Å være fri er ikke bare å kaste av seg sine lenker, men å leve på en måte som respekterer og styrker andres frihet". Han tilga sine fangevoktere. Vi kan ikke alle bli Nobels fredsprisvinnere, men vi kan kutte oksygentilførselen til gamle demoner og se dem forsvinne. For å helbrede må du få utløp for følelsene på den måten som trengs, enten det er ved å skrike, gråte eller slå i en pute. Prøv deretter å forstå hvorfor noen handlet som de gjorde. Medfølelse helbreder sår.
Gjør det Ved å kombinere kropp og sinn kan du løse opp følelsesmessige blokkeringer, sier psykolog Nina Dhiman. Gjør "vedhoggeren". Stå med bena fra hverandre, og legg hendene sammen over hodet (dette er øksen din). Pust inn. Når du puster ut, fører du armene raskt nedover, som om du hugger ved, vipper forover fra midjen og utstøter et høyt "Aah!" mens du gjør det.
Lær deg å være ufullkommen
Perfeksjon er umulig for noe menneske, men likevel faller vi alle i fellen og søker det. Hvem kan vel påstå at de har den ideelle balansen mellom jobb, privatliv og kjærlighet, et støvfritt hjem og A*-barn med skinnende tenner? Hvis vi streber etter det og uunngåelig mislykkes, kan det føre til at vi føler oss verdiløse og for redde til å prøve noe som helst, i tilfelle vi ikke utmerker oss.
Gjør det Omfavn det japanske konseptet "wabi-sabi", som finner skjønnhet i det tilsynelatende uperfekte. Selv om barnet ditt kanskje sliter på skolen, har det så mye annet å gi og bli hyllet for. Emily Bradley, som er sanger, oppfordrer uperfeksjonister til å lage en "blooper reel" (imaginær, nedskrevet eller innspilt), som en hyllest til de øyeblikkene der vi synger feil, men uten dem hadde vi ikke lært noe.
Slutt å bekymre deg for hva "de" vil si
En av de mest undergravende kreftene vi står overfor, er frykten for hva andre mennesker vil tenke om oss. Den vi virkelig er, drukner i frykt for hva "de" vil si. Tenk deg at du står i en bod på et vintagemarked og forelsker deg i en sprø hatt eller noen funky lilla støvler. Du higer etter dem, men lurer på hva vennene dine, naboen eller den som jobber i butikken vil synes. Sjekk deg selv. Ville du dømt andre så hardt? Nei, så ikke la deg kveles. Hva er det verste som kan skje?
Gjør det Hvis du alltid har hatt lyst til å delta i en gatedemonstrasjon eller ønsker deg en knallrosa bil, så gjør det. Som Emily Bradley sier: "Sjansen er stor for at de du er så bekymret for, ikke vil rynke på nesen

© Getty Images / Angelina Bambina

motet til å være sårbar

Den

å være

Sårbar

Hvordan kan vi omfavne sårbarhet for å leve mer tilfredsstillende liv?

Ord  Julia Wills

Humaner har alltid hatt behov for å knytte bånd til hverandre. I det meste av vår historie har det å passe inn i en gruppe vært avgjørende for å overleve, fordi vi gjennom samarbeid har forbedret våre sjanser mot matmangel, rovdyr og fiender. En trygghet i antall. Men selv i vår moderne, sofistikerte og teknologisk avanserte verden er dette instinktet fortsatt sterkt. Vi er fortsatt sosiale dyr.
Fra det øyeblikket vi blir født, appellerer vi til foreldrene våre for å få mat, varme, kjærlighet og husly. Som spedbarn er vi avhengige av at omsorgspersonene våre dekker alle våre behov for å holde oss i live. Vi er sårbare. Vi later ikke som - vi lar andre få vite hva vi trenger ved å gråte og kreve oppmerksomhet. Vi er ekte. Autentiske i forhold til følelsene våre. Men etter hvert som vi vokser opp, blir vi mer oppmerksomme på hva andre kan tenke om oss når vi deler våre sanne behov og følelser, og vi lærer oss å reagere på signaler om hvordan vi blir elsket best - kanskje ved å vise gode manerer, være snille, like visse ting eller oppnå gode karakterer på skolen; kort sagt ved å bli den "snille personen" som folk vil like. På den måten viser vi ofte frem de beste sidene av oss selv for venner, familie og kolleger, mens vi velger å holde de mindre "sympatiske" følelsene for oss selv. På denne måten lærer vi å gi avkall på å være helt sanne mot oss selv for å passe inn. Men er det den mest tilfredsstillende måten å leve på?
Brené Brown, forskningsprofessor ved University of Houston, tror ikke det. De siste to tiårene har hun studert sårbarhet, skam, mot og empati. Hun har skrevet seks New York Times bestselgere, vært vert for podkastene Unlocking Us og Dare to Lead og delte noen av sine oppdagelser i Netflix' The Call to Courage. Forfriskende nok beskriver hun seg selv med tre ord: forsker, historieforteller og texaner. I TED-foredraget "The Power of Vulnerability" forteller hun åpenhjertig om hvordan hun ble tiltrukket av sosialt arbeid da hun forlot en lederkarriere i AT&T for å lete etter en måte å reparere menneskers liv og fikse systemene som støttet dem. I stedet oppdaget hun at sosialt arbeid handlet om å "lene seg inn i ubehaget" og la andre finne sin egen vei. Som den fødte "fikser" var det ikke noe for henne. I stedet valgte hun å forske på det, bevæpnet med kunnskapen fra akademiske studier om at tilknytning gir mening i livene våre. Hun oppdaget imidlertid at forsøkspersonene i stedet insisterte på å snakke om frakobling: knuste hjerter, å bli sviktet av andre, isolasjon og skam.
Ikke god nok
Skam er noe vi alle føler - bortsett fra de som ikke er i stand til å føle menneskelig empati - og den kan tære på oss og fortelle oss at vi rett og slett ikke er tynne nok, rike nok, smarte nok, fasjonable nok, unge nok, modne nok, pene nok, atletiske nok - hva som helst - til å være en del av gruppen. Vår moderne verden er selvsagt medskyldig i å få oss til å føle at vi har mangler. Hver dag antyder reklamer hva vi trenger å bekymre oss for, før de lover at deres produkt er alt vi trenger for å fikse oss, gjøre oss bedre og hjelpe oss til å passe bedre inn. Sosiale medier gir oss en gyllen mulighet til å sammenligne oss døgnet rundt, slik at vi kan måle våre egne liv opp mot bilder av andre i deres beste øyeblikk, og oppmuntre oss til å bekymre oss for hvordan vi ligger an i forhold til venner og kjendiser. For ikke å snakke om hvordan vi higer etter stadig flere likes på innleggene våre som et bevis på aksept, men krymper oss når noen offentlig er uenige med oss eller, enda verre, kaller oss feil eller dumme.
Brown sier at skammen skaper en "ulidelig sårbarhet" i oss. Det er en psykologisk barriere som står i veien for å komme i kontakt med andre. Gjennom sin forskning har hun blitt en verdensekspert på sårbarhet, og hun har avslørt at vi kan få et bedre liv ved å velge å ta vare på og dele den med andre. Det er dette banebrytende arbeidet hun deler i TED-foredraget "The Power of Vulnerability" og i boken sin, Daring Greatly: How the Courage to be Vulnerable Transforms the Way We Live, Love, Parent and Lead.

lærer vi å gi avkall på å være helt sanne mot oss selv for å passe inn

Sårbarhet er ikke..

Svakhet
Brown definerer sårbarhet som "usikkerhet, risiko og emosjonell eksponering" Det er derfor ikke så rart at det å dele følelser som tristhet kan få oss til å føle oss ukomfortable og på en måte "mindre verdt" enn andre. Men den samme sårbarheten gjør oss også i stand til å føle lykkelige ting, som kjærlighet. Når alt kommer til alt, er forelskelse definitivt forbundet med mye usikkerhet, risiko og følelsesmessig eksponering. Men se bare på hva det kan gi tilbake.
Å dele for mye
Sårbarhet handler ikke om å søke oppmerksomhet. Det handler ikke om de store overskriftene i avisene om en kjendis' knuste hjerte. Brown forklarer at sårbarhet handler om å dele våre sanne følelser med de menneskene som fortjener å vite det.
En solo-innsats
Vi trenger støtte fra andre for å gi næring til sårbarheten vår. Men den gode nyheten er at det å dele er smittsomt. Forskning utført av Fuda & Badham (2011) viser at det å vise sårbarhet til andre inspirerer dem til å gjøre det samme.

Motstandsdyktighet mot skam
Noen av oss er mer motstandsdyktige mot skammen vi føler, en oppdagelse som fikk Brown til å undersøke hvorfor. Hun kalte disse skamresiliente menneskene "helhjertede", og fant ut at selv om de forsto skammen og dens innvirkning på oss, var det som skilte dem fra andre, at de følte seg verdige til kjærlighet og tilhørighet til tross for skammen. Dessuten holdt de helhjertede menneskene denne følelsen av verdighet levende i seg, uansett hva livet utsatte dem for. Hun oppsummerte deres måte å leve på med at "Ja, jeg er ufullkommen og sårbar og noen ganger redd, men det endrer ikke sannheten om at jeg også er modig og verdig kjærlighet og tilhørighet". I bunn og grunn: "Jeg er nok".
Som hun påpeker, skjer ikke dette bare på magisk vis. Det er noe vi må jobbe med. Hun oppdaget at helhjertede mennesker levde livet sitt med mot, medfølelse og tilhørighet hver eneste dag. De har mot til å være den de virkelig er, de viser medfølelse med seg selv og andre, og de er opptatt av å bygge ekte relasjoner. Og viktigst av alt: De "identifiserer sårbarhet som en katalysator" Disse funnene var imidlertid ikke uten personlige omkostninger for Brown. Sammenligningen av hvordan hun levde sitt eget liv med måten helhjertede mennesker levde sitt liv på, fikk henne til å gå i terapi.
Hvordan utvikle motstandskraft mot skam
Brown mener at skammen rett og slett er for sterk til å kunne overvinnes, men at det er mulig å utvikle motstandskraft mot den. Forskningen hennes fremhever fire ting som kan hjelpe oss med å gjøre dette:
Å bli oppmerksom på skammen og bevisst på hva som utløser den
-
Lytte til hva den forteller deg. Er dens budskap om hvem du er og hva du gjør, virkelig korrekte?
--
Få kontakt med andre for å dele følelsene dine
- -
Snakke om det
Som Brown påpeker, føles disse tingene som det motsatte av det du ønsker å gjøre. Det er mer sannsynlig at du vil gjemme deg, blidgjøre eller bli sint. Hennes svar er imidlertid å "stole på prosessen" Hun forteller hvordan hun håndterer sine egne skamangrep: ved å snakke med noen hun stoler på, behandle seg selv med samme medfølelse som hun ville behandlet noen hun var glad i, og ved å "eie historien" - det vil si å akseptere det som har skjedd og velge sin egen vei gjennom det. Ved å snakke med mennesker som står deg nær, ved å be dem om å lytte, kan du oppleve at de deler lignende erfaringer, og dermed skape den viktige forbindelsen ved å vise empati og minne deg på at du ikke er alene. Men det er det å starte samtalen som krever at man "våger stort", som hun kaller det i boktittelen; det dype pusten, viljen til å slippe fasaden og gå ut.
Så sårbarhet er en god ting?
De fleste av oss har kommet til å se på sårbarhet som noe negativt. Et tegn på svakhet. Vår akilleshæl. Kryptonitten som tapper Supermann for krefter. Sollyset som forvandler Dracula til støv. Svakheten som til syvende og sist bringer oss til fall, enten vi er krigere, superhelter eller udødelige vesener.
Likevel har Brown gjennom både sin forskning og sitt eget liv oppdaget at det å engasjere seg i sårbarheten vår gir oss alle de gode tingene vi egentlig ønsker å ha i verden - ting som glede, kjærlighet og tilfredshet. Sårbarhet, konkluderer hun, er "kilden til håp, empati, ansvarlighet og autentisitet"
Å våge å vise seg frem
Brown erkjenner gjerne at det å vise vår sårbarhet gjør oss ukomfortable. Hvordan kan det ikke være det når den vokser ut av følelser som tristhet eller skuffelse, eller kanskje det å ha gjort noe galt? Alt det vi helst vil gjemme bort for å se bra ut på utsiden.
Likevel er det styrkende å høre henne snakke om sårbarhet; tanken om å "våge å vise oss frem og la oss bli sett" Hun poengterer at hvis vi ikke engasjerer oss i vår egen sårbarhet og den usikkerheten, risikoen og emosjonelle eksponeringen den innebærer, så kan vi ikke virkelig engasjere oss i andre. Og vi må begynne nå. Vi har rett og slett ikke tid til å vente til alt er helt riktig for å ta tak i utfordringene i livet vårt, starte et forhold til noen, bytte jobb eller ta den vanskelige samtalen. Når vi venter, sier hun, "ofrer vi til syvende og sist relasjoner og muligheter som kanskje ikke kan gjenopprettes." For henne er det å gå inn i slike situasjoner, uten garantier, uten å vite hva som vil skje og uten å risikere å bli såret, et mål på mot: mot gjennom sårbarhet. Så hvordan kan vi gjøre det?
Å bli sårbar
Svaret, sier Brown, er å ta av seg "sårbarhetsvåpenet" og legge fra oss våpnene. Det er lettere sagt enn gjort, så det er oppmuntrende å vite at hun også sliter. Men ved å holde ut har hun funnet strategier som fungerer, blant annet
Tro på at "jeg er nok
Det første skrittet er å erkjenne at vi har fått nok av å sammenligne, rangere og hele tiden prøve å gjøre det bedre enn andre. Da kan vi tillate oss selv å bli sett og hørt, og vite at vi er nok akkurat slik vi er.
-
Dropp det perfekte
Det perfekte finnes ikke. Så hvis vi som perfeksjonister sikter mot det, legger vi opp til fiasko og skuffelse og - ja, du gjettet det - mer skam.
-
Gi næring til selvmedfølelse
Dette handler om å akseptere at vi er mennesker, at vi har feil og mangler, og velge å vise oss selv den samme forståelsen og støtten som vi ville gitt en god venn. Visst gjør vi feil, men vi er fortsatt verdige kjærlighet og nærhet.
-
La deg selv kjenne på følelsene dine
Ikke prøv å døyve de vonde følelsene for å føle deg bedre. Enten det er mat, pengespill, alkohol, shopping eller medisiner som tar brodden av nedstemthet, skuffelse eller frykt, er problemet at bedøvelse ikke gjør noen forskjell. Vi kan ikke døyve de følelsene vi ikke vil ha, og samtidig holde fast ved de følelsene vi vil ha, som glede og lykke og takknemlighet for alt det gode som finnes i livet vårt.
-
Omfavn gleden
Å leve med en følelse av å ikke være god nok kan få oss til å lure på om vi egentlig fortjener glede når den

å engasjere oss med sårbarhet gir oss alle de gode tingene vi virkelig ønsker oss

Skam deg
på deg

Selv om nesten alle føler skam, oppdaget Brown noen klare forskjeller i hva som utløser følelsen hos menn og kvinner. For kvinner handler det om hvordan de ser ut, mens følelser rundt det å være mor kommer like etter (noe som også påvirker ikke-mødre). Og enda verre er det at uansett hvor godt kvinner klarer å gjennomføre ting i livet sitt, er det fortsatt et uuttalt behov for å være naturlige og beskjedne. Ikke vis deg frem. Forbli søt. For menn handler det om å bli sett på som sterke - overalt. Nødvendigheten av å ikke vise svakhet, av å "manne seg opp", starter tidlig i livet og fortsetter å gjennomsyre voksenlivet hjemme, på jobben, i idrett og i kjærlighetslivet. Faktisk var seksuell avvisning en særlig skamutløsende faktor for menn.

hvis vi er villige til å slippe masken og dele vårt sanne jeg, kan livene våre bli mye rikere

dukker opp. Brown kaller det "foreboding joy" - å ikke kunne glede seg over et øyeblikk uten å lure på hva som kan skje. Trikset er å føle takknemlighet i øyeblikket. Gleden trenger ikke å vare evig. Det gjør den faktisk ikke. Men ved å oppdage disse øyeblikkene, de små tingene, og tillate oss selv å virkelig oppleve dem, beriker vi livet vårt.
Sårbarhet og autentisitet
Å bli sårbar handler om å gi slipp på den vi tror vi bør være, for den vi virkelig er. Et annet forskningsområde som er i tråd med dette, er autentisitetsforskningen til professor Stephen Joseph ved Nottingham University i Storbritannia. Han er en ledende stemme innen positiv psykologi, og boken hans Autentisk: Hvordan du kan være deg selv og hvorfor det betyr noe forklarer hvordan vi kan blomstre ved å velge å leve tro mot oss selv.
I boken deler professor Joseph sin "autentisitetsformel". Den består av tre ting:
Kjenn deg selv
-
Eie deg selv
-
Å være seg selv
Som med å omsette Browns funn i praksis, er ingen av disse tingene enkle å gjøre. Josephs bok inneholder imidlertid mange praktiske øvelser på alle de tre områdene som kan hjelpe oss til å bli autentiske.
Det første trinnet, å bli kjent med oss selv, handler om å forstå de tingene vi gjør for å lure oss selv. Dette inkluderer atferd som forsvarsmekanismer, for eksempel fornektelse ("Selvfølgelig drikker jeg ikke for mye") eller rasjonalisering av reaksjonene våre ("Jeg ville egentlig ikke ha den forfremmelsen uansett"). Andre atferdsmønstre som kan hindre oss i å se oss selv klart, er utagering (å kaste lekene våre ut av barnevognen) og fortrengning (å rope på hunden når du er sint på partneren din).
Selv om forsvarsmekanismer kan være nyttige til tider, og kanskje hjelpe oss gjennom tøffe tider, kan de hindre oss i å se hvordan ting egentlig er. Det er ikke alltid lett å gjøre dette på egen hånd, og noen ganger kan vi trenge hjelp til å finne veien. Men ved å legge merke til hvordan vår selvopptatte atferd kan stå i veien for oss selv, og ved å lytte til vår indre visdom i stedet, kan vi ta det andre skrittet. Vi kan velge å ta et genuint ansvar for måten vi handler på.
Til slutt handler det om å sette det hele ut i praksis, øyeblikk for øyeblikk. Vi begynner å bruke det vi har funnet ut i de to første trinnene til å gjenoppbygge et mer ekte selvbilde og leve annerledes - for eksempel ved å sette de grensene vi trenger, bli mer selvhevdende overfor andre og akseptere oss selv for den vi faktisk er. På denne måten kan vi, i likhet med Browns sårbarhet, droppe den konstante rangeringen og sammenligningen med andre. Mens Brown snakker om "shame resilience", går Joseph et skritt videre og snakker om "shame resistance", men både det å bli sårbar og det å leve autentisk deler den samme viljen til å ta et oppgjør med skammen som gjør sitt og hindrer oss i å leve bedre. Browns helhjertede mennesker tror at de er nok, selv om de vet at de gjør feil; Josephs autentiske mennesker "anerkjenner (i stedet) at ulike mennesker har ulike styrker, talenter og evner, og at alle er likeverdige som mennesker."
Sårbarhet i den store verden
Det er sant at verden i det siste ikke har vært noe lettere å leve i. Kriger, pandemi, politiske stridigheter, nedgangstider - alt dette undergraver vår følelse av trygghet i livet. Og som Brown påpeker i boken sin: "I stedet for å komme sammen for å helbrede (noe som krever sårbarhet), er vi sinte og redde og går i strupen på hverandre." Hun oppdaget denne dynamikken på arbeidsplassen, i skolen, i hjemmet, i politikken og i samfunnet for øvrig, med de tre faktorene skam, sammenligning og uengasjement som sentrale elementer. Den er til stede på arbeidsplassen når vi ikke deler den gode ideen vi har av frykt for at den skal bli avvist. Den finnes i klasserommet, der eleven ikke føler seg i stand til å utfordre læreren fordi han eller hun ønsker å fortsette å få gode karakterer. Og det er i hjemmet, der foreldre ønsker å gjøre sitt beste for barna sine, men fortsatt kjemper med sin egen følelse av egenverdi og utilsiktet sender beskjeder til barna om hva som gjør dem mer eller mindre elskverdige. Hvis vi ser etter, vil vi se skam, sammenligning og uengasjement blant familie, venner og kolleger, i medierapporteringen og lokalsamfunnene våre, fra menneskene vi møter hver dag til de som sitter på de høyeste maktposisjonene.
Men det trenger ikke å være slik. Skam i organisasjoner kan bekjempes direkte hvis vi er ærlige nok til å oppsøke den, avsløre den og snakke med hverandre. Brown mener at tilbakemeldinger er essensielle, og at de "fremmer vekst og engasjement". De fleste av oss vil kanskje vegre oss for å åpne oss på en slik måte, særlig i en profesjonell setting, og Brown innrømmer at folk trenger opplæring i hvordan de skal gi og motta tilbakemeldinger. Å føle ubehag er naturlig. Men i stedet for å sky det, kan vi lære oss å normalisere det som en del av prosessen. Og på den måten er endring mulig. Den store utfordringen for ledere i alle samfunn er, som Brown sier, "å lære menneskene rundt oss å akseptere ubehag som en del av veksten"
Professor Joseph påpeker at selv om det ikke finnes én lederstil som passer for alle, er det som fungerer godt mot en giftig arbeidsplass, en autentisk leder som kan se ulike sider av et problem, flere perspektiver og forstå informasjon på en balansert måte. Da kan de uttrykke seg uten å virke manipulerende. Det er noe vi alle kan være en del av. Vi kan alle lære oss å lytte aktivt til "mennesker som spør om hva som skjer i livene deres, og snakke sannferdig om våre egne erfaringer mens vi holder oss i nuet", noe som er i tråd med Browns håp om skamresiliente tilbakemeldinger som kan føre til endring til det bedre.
Hjemme kan bevissthet om skam hjelpe oss til ikke å bruke den til å forme barnas atferd. Men de kommer likevel til å møte skammen når de går ut av ytterdøren: At de ikke blir tatt ut på laget eller invitert til festen, eller at de blir nedvurdert eller ertet. Brown mener imidlertid at så lenge barna vet at de kan snakke med omsorgspersonene sine om det som har skjedd, kan skamfølelsen styrkes, og barna kan utvikle en følelse av egen verdi. En følelse av tilhørighet til familien er sentralt her - at de i familien kan være den de er, og at de er elsket for det. Selvsagt vil det være atferd som må endres, men barna vet at de er fullstendig akseptert. De er elsket og hører til betingelsesløst.
For Joseph er betingelsesløs kjærlighet en balansegang mellom å støtte barna i å utvikle sin egen handlekraft og å la dem få vite at de er verdsatt akkurat slik de er. Selvsagt vil barn fortsatt få ideer om hva som gjør dem mer attraktive for andre, men foreldre kan hjelpe barn med å bygge opp en følelse av sann verdi gjennom måten de roser dem på. For eksempel, forklarer Joseph, er det mindre nyttig å fortelle et barn at det er pent eller smart - egenskaper som barnet ikke har kontroll over - enn å rose det for det det har kontroll over, som for eksempel innsats eller engasjement. "Autentiske foreldre", sier han, "gir barna sine frihet til å være seg selv, og til å forbli elsket for å være seg selv." Autentisk foreldreskap avhenger selvsagt av hvor autentisk man er som person, og akkurat som i Browns arbeid er det handlingene som taler høyere enn ordene. Som hun sier, kan du ikke fortelle barnet ditt at det er galt å stjele, for så å spøke med at kassapersonalet glemte å ringe inn en av bønneboksene dine.
Mot til å være sårbar
Forskningen viser oss at hvis vi er villige til å slippe masken og dele vårt sanne jeg, kan livene våre bli mye rikere. Det samme kan livene til barna våre, lokalsamfunnene våre og arbeidsplassene våre. Verden kan forandre seg til det bedre. Det er selvsagt ikke lett verken å bli sårbar eller å ta de nødvendige skrittene for å leve autentisk. Begge deler krever mot. Vi må våge å vise oss frem. Og det er skummelt. Men ikke, som Brown konkluderer med i foredraget sitt ("The Call to Courage"), like skummelt som "å komme til slutten av livet og måtte spørre oss selv: 'Hvahva om jeg hadde dukket opp?" Kanskje det er på tide for oss å finne ut av det.

ORDLISTE MED BEGREPER

Skyldfølelse
Skyldfølelse handler om å gjøre noe galt. Hvis man for eksempel stjeler noe, kan man lære at man har gjort noe galt og kan endre atferd i fremtiden.
Skam
Skam handler om å være noe dårlig. Her vil en person som stjeler noe, komme til å tro at han eller hun er en tyv og dermed ha langt mindre insentiv til å oppføre seg annerledes neste gang. Brown mener at "Skam ødelegger den delen av oss som tror at vi kan forandre oss og gjøre det bedre"
Sårbar
Ifølge Merriam-Webster-ordboken kommer ordet "sårbar" fra det latinske vulnus ("sår") og betyr å kunne bli fysisk såret eller å ha makt til å såre andre. I senere tid har betydningen blitt utvidet til å omfatte forsvarsløshet mot alle former for angrep - fysiske, emosjonelle og psykologiske.
Autentisk
Autentisk betyr ekte. I et menneskepsykologisk perspektiv handler det å være autentisk om å velge å være ærlig med oss selv og leve i tråd med den vi virkelig er.
Ydmykelse
Ydmykelse er når andre får oss til å føle oss "mindreverdige". Det kan gjøre oss ukomfortable, såre oss og ofte være pinlig. Psykologen Donald Klein mener imidlertid at ydmykelse er mindre skadelig enn skam, og hevder at vi kan velge å ikke internalisere ydmykelsen, og at vi i stedet kan forbli robuste ved å se at problemet ligger hos den som ydmyker oss.

© Getty Images / Rudzhan Nagiev

Forstå sjalusi

Det grønnøyde monsteret er et uregjerlig beist. Slik kjenner du det igjen, temmer det og noen ganger bruker det til din fordel

Ord  Katherine Bebo

James Hartley
James er rådgiver og psykoterapeut psykoterapeut i British Association of Counselling and Psychotherapy (BACP) og er Breathworks-akkreditert mindfulness-lærer.
www.one-mind.co.uk  @onemind_manchester

Yu scroller gjennom sosiale medier og oppdager at Sally har fått ny bil, Tawfique har blitt forfremmet, og Robyn lever #livingherbestlife mens hun står på hendene i bikini. Og Ming-Lee har fått en stor blomsterbukett av mannen sin, bare fordi. Hvordan føler du deg? Gleder du deg over dine venners lykke, lykkefølelse og fantastiske magemuskler? Eller - for å være ærlig - en smule sjalu?
Sjalusi kommer ofte av frykt. Frykt for å miste partneren din til fordel for noen andre, frykt for å bli forbigått av en kollega som presterer bedre, frykt for at søsknene dine skal få mer oppmerksomhet fra foreldrene dine enn deg ... "Sjalusi er en urfølelse", sier rådgiver og psykoterapeut James Hartley. Evolusjonen har utviklet den som en del av et spekter av følelser som inngår i "trusselsystemet", som ble utviklet for å holde oss trygge og sikre vår overlevelse. Hvis du for eksempel ser partneren din flørte med en annen, og din naturlige reaksjon er å bli sjalu, vil sjalusien varsle deg om en trussel i forholdet, og dermed en trussel mot din egen lykke, eller "overlevelse".
Emma Kangis, executive coach og konsulent innen personlig utvikling, utdyper: "Sjalusi kan trigge hjernen til å frigjøre stresshormoner som forårsaker en "kamp eller flukt"-respons." Denne stressresponsen kan føre til økt blodtrykk og hjertefrekvens. Så du kan gå inn for å bekjempe situasjonen, konfrontere partneren din eller objektet for deres vandrende blikk, eller du kan håndtere det på en annen måte, kanskje bli stille og sur, eller til og med velge å ignorere det som skjer og prøve å begrave følelsene dine.
Men å feie følelsene under teppet er aldri en god plan. Undertrykt sjalusi vil garantert dukke opp til overflaten på et eller annet tidspunkt, og mest sannsynlig vil den ha blitt mer intens mens den har ligget og ulmet. "Det er vanskelig å håndtere sjalusi", sier Emma, "fordi det anses for å være en uakseptabel følelse å føle." Sjalusi blir sett på som en "stygg" egenskap, forbeholdt denne verdens bitre kaninkjeler. Men sjalusi er faktisk svært vanlig. En studie fra University of California, San Diego, viste at rundt 80 % av de spurte innrømmet å ha følt seg misunnelige i løpet av det siste året. Interessant nok var det de under 30 år som følte seg mest sjalu. "Sjalusi er en naturlig følelsesmessig tilstand", bekrefter Emma, "og vi opplever det alle på et eller annet tidspunkt i livet." Sjalusi kan faktisk snike seg inn i alle forhold vi har - det være seg mellom partnere, venner, familiemedlemmer, kolleger og til og med fremmede.
Alle følelsene
"Sjalusi er synonymt med angst", sier James. Selv om et visst nivå av angst i livet er nyttig, fordi det motiverer oss - i stedet for å

Emma Kangis
Emma er coach for ledere og personlig og personlig utviklingskonsulent, og grunnlegger av EK Coaching.
www.ekcoaching.co.uk

Karen Dempsey
Karen er psykoterapeut som jobber med The Awareness Centre.
www.theawarenesscentre.com

Susy Roberts
Susy er coach for ledere og grunnlegger grunnlegger av konsulentfirmaet Hunter Roberts, som jobber med utvikling av mennesker.
www.hunterroberts.com

Sjalusi er en naturlig følelsesmessig tilstand, og vi opplever den alle på et eller annet tidspunkt

Sjalusi kan noen ganger føre til noe positivt

vi blir likegyldige og neglisjerer våre egne behov - for mye kan bli uhensiktsmessig, til og med farlig. De som opplever et høyt nivå av sjalusi, lider ofte av en høy grad av usikkerhet og føler at det å "ha det bra" avhenger av faktorer utenfor dem selv. For eksempel: "Jeg har det bra hvis ... partneren min lover å aldri forlate meg", eller "Jeg har det bra hvis ... jeg har et større hus enn den og den". Dette tankesettet innebærer at ens egenverdi og følelse av trygghet i verden avhenger av andre, og at man til syvende og sist ikke har noen kontroll over sin egen lykke. "Følgelig kan sjalu mennesker bli tvingende, manipulerende og kontrollerende", sier James, "når de forsøker å kontrollere de ytre faktorene som påvirker deres indre følelse av velvære."
Sjalusi kan også vekke en blanding av andre følelser. Vi kan føle sinne hvis noen på jobben blir forfremmet fremfor oss, paranoia hvis partneren vår tilbringer mye tid sammen med noen andre, harme hvis søsknene våre får mer oppmerksomhet fra foreldrene våre, tristhet hvis vi synes vi blir forfordelt og ikke er fornøyde med det vi "får". Vi kan også få dårlig samvittighet for å være sjalu - er det ikke meningen at vi skal være glade på andres vegne? Hvis sjalusien ikke blir kontrollert, kan den ha en skadelig innvirkning på den psykiske helsen og gjøre oss stressede, urolige og ulykkelige. "Å sammenligne seg med andre og ønske seg det andre har, kan ødelegge sjelefreden", advarer psykoterapeut Karen Dempsey.
Men det er ikke bare den mentale helsen som tar skade når øynene våre er grønnfarget. Noen eller alle følelsene som sjalusi fører med seg, kan kulminere i fysiske symptomer som tankemylder, kvalme, panikk, søvnløshet og til og med depresjon. Forskning underbygger det faktum at sjalusi faktisk forårsaker ubehag i kroppen; en studie fant at sjalusi aktiverer en del av hjernen som er involvert i å bearbeide fysisk smerte.
En vekker
Mennesker er iboende konkurranseorienterte. Forskning har vist at en gruppe fremmede mennesker som plasseres i et rom sammen, nesten umiddelbart vil begynne å vurdere hverandre - hvem som er mest attraktiv, hvem som er mest vellykket, hvem som er sterkest, og så videre. Men hvorfor føler noen mennesker seg mer konkurransedyktige - eller sjalu - enn andre? Årsaker til sjalusi kan blant annet være høy nevrotisisme, lav selvfølelse og frykt for å bli forlatt. "I hvilken grad vi føler sjalusi, er et resultat av våre personlige erfaringer gjennom livet, sier Emma. Hvis man i barndommen har opplevd å ikke få sine behov, ønsker eller begjær oppfylt, kan man ha blitt vant til å ønske seg det andre har.
James er enig i at barndomserfaringer spiller en rolle for graden av sjalusi en person føler. "En høy grad av sjalusi som voksen kan oppstå hvis en forelder eller omsorgsperson ikke gir barnet tilstrekkelig betingelsesløs kjærlighet og trygghet", sier han. Når man vokser opp i et slikt miljø, søker man kjærlighet og trygghet andre steder, og man kan bli avhengig av eksterne kilder til selvverd, som rikdom, relasjoner og karriere.
Selv om sjalusi kan være destruktiv og føre til utrygghet, mistenksomhet, bitterhet, frykt og bitterhet, kan den noen ganger føre til noe positivt. En følelse av sjalusi kan være den vekkeren vi trenger for å ta vare på relasjonene våre og ikke ta dem for gitt. "Vi kan alle bli selvtilfredse med familie, vennskap og partnere", sier Emma. "En situasjon kan skape følelser av sjalusi og minne oss på at vi ikke skal være fullt så selvtilfredse." Sjalusi er altså noen ganger en nødvendig følelse for å bevare bånd og oppmuntre noen til å "skjerpe seg" i et bestemt forhold. På arbeidsplassen kan sjalusi være en motivator og oppmuntre til en følelse av sunn konkurranse for å nå sitt potensial. "Konkurranseånd kan holde deg på tå hev og hjelpe deg med å nå målene dine", bekrefter Karen.
Ekstrem sjalusi er imidlertid ingens venn. Det er en destruktiv og giftig følelse som kan føre til mye opprør - både for den som føler sjalusi, og for den som blir utsatt for den. For å håndtere sjalusifølelsen er selvinnsikt nøkkelen. "Hvis du merker at du føler sjalusi, bør du ta en prat med deg selv for å finne ut hvor frykten eller usikkerheten kommer fra", råder Karen. Hvis du erkjenner hva som utløser sjalusi, kan du begynne å håndtere disse følelsene før de blir skadelige. "Prøv å fokusere på deg selv i stedet for på andre", foreslår Emma. "Hvis du føler sjalusi på noen, kan du minne deg selv på dine egne styrker og prestasjoner." Hvis du blir besatt av hva andre har, bruker du mindre tid på å fokusere på hvordan du kan forbedre din egen situasjon og bli mer tilfreds.
Ingen sammenligning
Visse teknikker kan hjelpe deg med å tøyle sjalusien. For det første kan du prøve mindfulness for å redusere negative tankemønstre. Når du føler deg sjalu, kan du bruke noen minutter på å sitte stille og fokusere på pusten - pust inn i tre sekunder, hold pusten i fire sekunder og pust ut i fem sekunder - slik at du kan føle deg roligere og mer sentrert. Det kan også være godt å gå en tur eller gjøre en annen form for mosjon. "Det kan hjelpe å skrive dagbok om frustrasjoner og årsaken til sjalusien", anbefaler Emma. "Det frigjør tankene." Hun foreslår også å snakke med noen, enten det er en venn, kollega, coach eller terapeut, for å få utløp for negative følelser og gi sinnet mulighet til å skape rom for andre, mer positive tanker. "Det kan være forfriskende og nyttig å dele hvordan vi har det", sier hun. Personen vi snakker med, kan til og med forsikre oss om at sjalusien er ubegrunnet.
Sjalusi kan bli en vane. "Jo mer vi minner hjernen vår på sjalusi, desto mer repeterende kan den bli, advarer Emma. Mange er aldri fornøyde med det de har, og er hele tiden på jakt etter noe mer. Sosiale medier gjør oss ofte ingen tjenester i så måte - de gir oss tilgang til en konstant strøm av alles "perfekte" liv. Når vi begynner å sammenligne oss med andres offentlige personas - en veritabel highlight reel av surmulende selfies, selvgratulerende statuser og selvtilfredse hashtags - er det lett å føle seg mindreverdig. Men sjalusi kan hindre oss i å leve et trygt og tilfredsstillende liv, og det er derfor viktig å prøve å kontrollere de negative sidene ved denne følelsen. "Å gjenkjenne og håndtere sjalusi kan føre til en bedre forståelse av oss selv og hva som driver oss, og kan til syvende og sist gjøre oss til sunnere og lykkeligere mennesker", avslutter Emma. Det viktigste er at vi slutter å sammenligne oss med andre, for sammenligning er tross alt tilfredshetens fiende.

Sjalusi vs misunnelse

Selv om begrepene "sjalusi" og "misunnelse" ofte brukes om hverandre, er det en forskjell mellom de to. "Sjalusi oppstår vanligvis når vi føler oss besatt av noe eller noen, og vi frykter at vi kan bli erstattet," forklarer Emma. "Vi føler misunnelse når noen har noe som vi ikke har." Det er mulig å føle sjalusi og misunnelse på samme tid.
Det finnes dessuten to typer misunnelse: ondsinnet og godartet. Ondsinnet misunnelse kommer fra et sted med bitterhet og en "jeg vil ha det de har"-holdning, mens godartet misunnelse er mer ambisiøs, i retning av "hvis de kan gjøre det, kan kanskje jeg også".
En studie ved Tilburg University i Nederland viste at godartet misunnelse var en sterk motivasjonskraft som oppmuntret studenter til å bruke mer tid på skolearbeidet.

Å jobbe med sjalusi

Executive coach Susy Roberts sier:
"Sjalusi kan oppstå på jobben hvis noen blir forfremmet og noen andre mener at de fortjener det, eller hvis de oppfatter at lederne favoriserer andre. Dette kan føre til usikkerhet, og kanskje til forsøk på sabotasje: å snakke bak ryggen på noen og prøve å få dem ned med nakken. Hvis du har følt det slik, så snakk med sjefen din - på en diplomatisk måte. Ikke skrik som en sur tenåring, men forklar hvordan du har det, og gi en begrunnelse. Spør hva du kan gjøre for å komme i posisjon til å bli forfremmet neste gang.
Hvis du er en leder som har med en sjalu person å gjøre, bør du lytte til vedkommende og diskutere hvilke ambisjoner han eller hun har, og deretter støtte vedkommende i å oppnå dem. Sjalusi er sjelden båret av ondskap, og er ofte et resultat av at noen føler seg overarbeidet og undervurdert. Små vennlige handlinger og forsøk på å forstå hvor den andre personen kommer fra, kan ta sjalusien i fødselen."

Ekstrem sjalusi er ingens venn. Det er en destruktiv og giftig følelse

© Getty Images / CSA Images

Å gå i noen andres sko

vandring

i

andres sko

Hva er empati, og hvorfor er det så viktig for vår egen og andres velvære?

Termene sympati og empati blandes ofte sammen. Det er ikke så rart, siden begge handler om å leve seg inn i andres nød, men mens sympati handler om å synes synd på noen, handler empati om å sette seg inn i deres unike situasjon.
Forfatter og professor Brené Brown oppsummerer dette skillet i sitt foredrag på RSA1. Her forteller hun at empati handler om å knytte bånd til andre, mens sympati tvinger frem frakobling. Hun forteller oss om funnene til Theresa Wiseman, en forsker innen sykepleie, som har destillert empatiens fire kvaliteter: evnen til å innta en annen persons perspektiv, til å sette dømmekraften til side, til å gjenkjenne følelsene den andre personen har, og til å kommunisere denne gjenkjennelsen. For Brown er det viktig å merke seg at det ikke er noe krav om at den som utviser empati, skal ordne opp for den kriserammede eller, enda verre, forsøke å se situasjonen i et bedre lys.
Psykologene Daniel Goleman og Paul Ekman har identifisert tre typer empati: kognitiv, emosjonell og medfølende. Kognitiv empati er logisk og handler om å forstå hva som foregår i den andres hode. Emosjonell empati er evnen til ikke bare å gjenkjenne andres følelser, men også til å dele og føle dem. Medfølende empati motiverer oss til å hjelpe. Hvis hunden til en venn har dødd, vil kognitiv empati gjøre oss i stand til å forstå at det er svært smertefullt å miste en kjær følgesvenn. Emosjonell empati kan også få oss til å gråte, mens medfølende empati kan motivere oss til å invitere vennen vår ut på en kaffe og en prat.
Hvordan og hvorfor opplever vi empati?
Som Mary E. Bates, PhD, forklarer i sin artikkel Empati som en "fareantenne"2forklarer Mary E. Bates i sin artikkel Empathy as a "Danger Antenna"2 at når vi ser en annen person ha det vondt, stimuleres den fremre cingulære cortex i hjernen vår, det samme området som er aktivt når vi selv opplever smerten. Empati er en atferd som er nedarvet. Artikkelen hennes fokuserer deretter på forskning utført av Netherlands Institute for Neuroscience, som tyder på at det finnes en annen årsak til empatiens biologiske grunnlag. I forsøkene ledet av nevrovitenskapsmannen Christian Keysers ble to rotter satt ansikt til ansikt: Den ene fikk elektrisk støt ("demonstranten"), og den andre var vitne til dette ("observatøren"). Observatøren registrerte frykten for demonstranten. Som Keysers påpeker, er dette logisk ut fra et evolusjonært perspektiv: Det å kunne oppfatte en annens frykt fungerer som et tidlig varslingssystem. Informasjonsflyten viste seg imidlertid å være toveis: Observatørens reaksjon påvirket demonstrantens respons på sjokket. Hvis observatøren ble mindre redd, sank også demonstrantens fryktnivå. Keysers konkluderte med at "Empati i seg selv kan bygge videre på denne mekanismen. Empati er da en bieffekt av et egoistisk motiv for å oppdage farer."
Empati hjelper oss til å knytte bånd til andre, til å utvikle relasjoner og til å forstå hverandre. Det muliggjør vennskap og partnerskap, samarbeid og harmoni. Og det begynner i ung alder. Som Vanessa LoBue, PhD, også kjent som The Baby Scientist, forteller oss i sin artikkel Å fremme empati hos barna våre (og i oss selv)3starter det allerede i spedbarnsalderen. Barn mellom 14 og 18 måneder vil prøve å hjelpe en voksen som ser ut til å være i nød, og de vil forsøke å trøste moren sin hvis hun er opprørt.
Hvorfor det er bra for oss
Empati hjelper oss til å leve fredelig sammen. Den gir oss lyst til å ta vare på hverandre, til å ta vare på, beskytte og finne harmoni med mennesker som tenker annerledes enn oss selv. Det er en viktig ingrediens i sterke vennskap, partnerskap, ekteskap og på jobben. Det binder oss sammen som medmennesker. Kanskje er den mest nyttig når atferden til dem rundt oss virker uvanlig: Empati gjør oss i stand til å forstå hvorfor de føler det slik. Det å knytte bånd til andre er noe som gjelder både i den virkelige verden og i fantasiverdenen. Å skape empati er tross alt en nøkkelferdighet for forfattere som ønsker å engasjere sitt publikum. For at vi skal heie på en karakter, må vi forstå dem selv om vi ikke liker dem spesielt godt. Det er grunnen til at vi heier på Don Draper, Walter White og Carries i litteraturen og filmverdenen. Vi vil kanskje ikke ha dem som venner, men vi forstår hvorfor de gjør det de gjør.
Hvorfor det ikke er det
Overraskende nok har empati noen ulemper. Den ene er at vi ikke alle føler den i like stor grad. Som LoBue forklarer, er barn som naturlig føler mer negative følelser, sårbare for å føle empati mer intenst, og dette kan føre til at de får det verre. På det personlige plan kan det være utmattende, og i mer ekstreme tilfeller kan det føre til problemer som humørsvingninger og et uopphørlig behov for å fikse alles problemer.
Og det er også sosiale problemer. Paul Bloom, professor i psykologi ved Yale og forfatter av Mot empati: Argumentet for rasjonell medfølelseforklarer at det å føle seg like overveldet som vår bekymrede venn kanskje ikke er den mest hjelpsomme responsen for dem. På samme måte ønsker vi ikke at leger, sykepleiere og pleiere skal føle så mye empati at de ikke kan gi oss den beste behandlingen. Ved å sette empatien til side kan vi bli i stand til å ta mer rasjonelle beslutninger, for eksempel når det gjelder å beskytte miljøet, mener han. Ved å tilsidesette empatiske bekymringer for dem som er rundt oss i dag, kan vi gjøre globale endringer som vil komme fremtidige generasjoner til gode.
Hvordan kultivere empatien
Vi kan øke empatien vår ved å åpne opp for nye opplevelser, for eksempel frivillig arbeid eller ved å lese mer skjønnlitteratur, særlig om personer som ikke er som oss selv. Vi kan lytte mer aktivt, snakke med fremmede og være nysgjerrige på deres liv, slik at vi virkelig kan forestille oss hvordan de har det.
Det ser ut til at empati kan være en blandet velsignelse. Noen eksperter peker på farene ved empati, men det føles kontraintuitivt å se på noe så naturlig menneskelig og vennlig på denne måten. Kanskje ligger svaret i å bruke empatien med større omtanke, å være oppmerksom på tilfeller der den kan føre oss på avveier, og på den måten gjøre den til en enda sterkere kraft for det gode.

Oss og dem

Forskning utført av Kevin Arceneaux, professor i statsvitenskap ved Sciences Po Paris, viser at vi er mindre tilbøyelige til å føle empati for mennesker som er  annerledes enn oss selv. Vi spurte ham hva han trodde dette skyldtes. Han svarte: "Empatisk respons er mentalt krevende: "Empatisk respons er mentalt belastende. Derfor ser det ut til at menneskesinnet setter visse grenser for empatisk respons. Forskning har vist at det er langt mer sannsynlig at vi reagerer med empati overfor en enkelt person som har det vondt, enn overfor tusenvis av mennesker som har det vondt. Det er mulig at en lignende logikk gjelder for medlemmer av en utgruppe. Mennesker har en tendens til å trekke en sirkel av empati rundt inngruppen sin fordi det hjelper dem å unngå å bli overbelastet. Hvorfor inngruppen? En vanlig forklaring er at empati utviklet seg som en måte å motivere til hjelpende atferd på, noe som i sin tur gjør det mulig å leve i en gruppe. Men ofte er det ikke mulig å hjelpe alle som trenger det. I slike tilfeller trenger vi et hierarki for hvem som får hjelp." På spørsmål om vi kan lære oss å føle bedre empati med utgrupper, svarer han at det er mulig, men at vi må være motiverte for å gjøre det. "Jeg jobber med dette spørsmålet sammen med min kollega Ryan Vander Wielen ved Stony Brook University. Vi har gjennomført en studie for å se om medfølelsestrening - som ikke bare går ut på å få folk til å sette seg inn i andre menneskers perspektiv, men til aktivt å føle medfølelse med dem - hjelper folk til å bli mer empatiske overfor medlemmer av en annen gruppe. vi fant ut at det kan det, men effekten er ganske liten."

© Getty Images / Ponomariova_Maria

1. Brené Brown om empati - YouTube; 2 & 3. Psykologi i dag

lære å stole på

til

tillit

Tillit er en sterk følelse som bygger relasjoner og forbindelser, men våre erfaringer påvirker vår evne til å stole på hverandre

Tillit er en viktig del av gode relasjoner og vennskap, men noen av oss har ikke like lett for å stole på hverandre som andre. Det er vanskelig å definere hva tillit er. Riktignok finnes det en ordboksdefinisjon - "en fast tro på påliteligheten, sannheten eller evnen til noen eller noe" - men ekte tillit er langt mindre håndgripelig enn som så. Vår evne til å stole på menneskene rundt oss påvirkes av våre erfaringer, vår fortid, våre instinkter og vår personlighet.
Tillit er noe som på mange måter er sentralt i hverdagen vår. Vi må stole på folk på jobben, når vi pendler, når det gjelder vår medisinske helse og så videre. Hver gang du bestiller en taxi, stoler du på at sjåføren vil frakte deg trygt fra A til B. Når du engasjerer noen til å levere en tjeneste (for eksempel en håndverker eller en barnevakt), må du stole på at de vil gjøre en god jobb. Når du har en konfidensiell forretningssamtale med en ny kunde, må du stole på at vedkommende ikke videreformidler kunnskapen. Du må kunne stole på at helsepersonell, myndigheter og arbeidsgivere vil ditt beste. Tillit er en rød tråd som går gjennom alle våre forbindelser, fra de nærmeste relasjonene til mennesker vi bare møter flyktig. Når tilliten brytes, kan den være vanskelig å gjenopprette, og det kan påvirke hvordan vi stoler på hverandre i fremtiden.
Når vi møter mennesker for første gang, tar vi ubevisst mange signaler fra omgivelsene rundt oss, samt oppførselen og utseendet til personen vi skal møte. I tillegg spiller kulturelle og samfunnsmessige påvirkninger en stor rolle for vår evne til å stole på andre. Tenk tilbake på barndommen din: Hvor ofte ble du fortalt at du ikke skulle snakke med fremmede? Hvor mange historier har du ikke lest i årenes løp der forferdelige ting har skjedd med ofre som har blitt utsatt for handlinger utført av mennesker de stolte på? Hvor mange ganger har du ikke hørt om folk som har gått på svindel-e-poster eller telefonsamtaler fordi de stolte på det de ble fortalt? Alt vi har hørt, sett og opplevd i livet vårt påvirker vår evne til å stole på folk nå. Hvis du har fått hjertet ditt knust, kan det være vanskelig å stole på en ny partner. Hvis en venn røper hemmelighetene dine, vil du ikke kunne stole på dem i fremtiden. Hvis du blir forbigått på jobben for en lovet forfremmelse, vil du kanskje ikke kunne stole på at sjefen din tar vare på deg. Hvis du får en feil diagnose av en lege, vil du kanskje alltid ha mistillit til leger. Det finnes hundrevis av scenarier gjennom livet som bidrar til hvordan vi stoler på hverandre. Den dypeste tilliten utvikles over tid, enten det er til partneren vår, familien eller de eldste vennene våre. De menneskene som vi føler oss komfortable med, som vi deler hemmeligheter og frykt med, og som vi føler oss trygge på. Men vi må også kunne bygge tillit til nye mennesker.
Tillit er en kompleks størrelse. Uten at vi er klar over det, bruker vi ubevisst all denne lærdommen og alle disse erfaringene i situasjoner der vi trenger å stole på noen. Ofte manifesterer dette seg som instinkt; når vi møter noen nye, får vi en "følelse" av om vi kan stole på dem eller ikke. Vi må også stole på våre egne instinkter; hvis vi har blitt sviktet en gang av noen vi har stolt på, kan det hende at vi ikke stoler på at vi ikke gjør de samme feilene igjen, og at vi setter spørsmålstegn ved vår evne til å lese situasjoner eller mennesker.
Hvor mye disse tidligere erfaringene påvirker fremtidig tillit, varierer enormt fra person til person, avhengig av vår personlighet. Noen mennesker kan skille tidligere erfaringer fra fremtidige erfaringer - de forstår at fordi én person behandlet dem på en bestemt måte, betyr ikke det at en annen person vil gjøre det samme. Andre har vanskeligere for å gi slipp og projiserer tidligere traumer inn i nåtidige situasjoner. Noen mennesker er fra naturens side mer kyniske når det gjelder verden rundt dem, mens andre er utrolig åpne og aksepterende for nye muligheter. Tillit er mer enn en følelse; det er en emosjon, og som alle andre følelser kan den være vanskelig å kontrollere eller stille spørsmål ved.
Tillit kan også ha et kjemisk element. Arbeidsteorien er at tillit kan knyttes til oksytocin, som vi allerede vet spiller en nøkkelrolle i sosiale bånd og kjærlighet. En studie* tyder på at oksytocin spiller en rolle i en persons vilje til å akseptere sosiale risikoer - det å velge å stole på noen krever at man tar en risiko.
Enten du er en person som stoler for lett på andre, eller en som er veldig mistroisk, finnes det måter du kan klare å utvikle et sunt nivå av tillit på. Det starter med å kunne sette egne grenser og verdier, i stedet for å la seg påvirke av samfunnet, familien eller troen. Fokuser på hva du tror på, hvilke verdier som ligger deg på hjertet, og hvem du er. Dette vil hjelpe deg til å leve livet ditt på en måte som er tro mot deg som person, og disse nye erfaringene vil deretter gi næring til instinktene og tilliten din, og hjelpe deg med å bygge nye relasjoner. Når du møter mennesker, bør du utforske følelsene dine og magefølelsen din i forhold til om du stoler på dem - spør deg selv hvorfor du føler det slik, og hva som kan ligge til grunn for disse følelsene. Over tid vil du lære deg å stole på instinktene dine, og finne en balanse mellom det å kunne stole på og være åpen for nye relasjoner, og det å beskytte grensene dine og ditt eget velvære.
Hvis din manglende evne til å stole på andre skyldes et stort traume i fortiden, kan det hende du trenger profesjonell hjelp for å komme videre. Å snakke med noen, for eksempel gjennom terapi, kan hjelpe deg til å se opplevelsene dine i øynene og gi deg den støtten du trenger for å komme videre, slik at du kan lære å stole på hverandre igjen.

5 måter å bygge tillit på

Hvis du ønsker å utvikle tillit i et nytt forhold eller vennskap, kan du prøve disse tipsene.
Lytt
Når noen du er sammen med snakker, bør du lytte ordentlig og oppmerksomt. Tillit er en toveis forbindelse, og når de åpner seg for deg, vil du føle deg tryggere på å åpne deg tilbake.
Kommuniser bekymringene dine
Hvis du synes det er vanskelig å stole på noen på grunn av en spesifikk tidligere opplevelse, må du ikke være redd for å forklare dette, og at du prøver å lære deg å stole på noen igjen. Ærlighet skaper tillit.
Ta deg god tid
Ikke forhast deg med noe. Bruk litt tid på å bygge opp et nytt forhold og den tilliten som følger med det, og hold deg til grensene dine.
Ikke anta noe
Det kan være lett å gå i en felle og tro at en person kommer til å svikte deg på en eller annen måte som du har opplevd før, men du må gi hver ny kontakt en sjanse til å blomstre (eller ikke) på sine egne premisser.
Ta en risiko
Vær dristig! Sett deg selv i en situasjon der du må stole litt på den andre personen. Bestill en aktivitet sammen, eller avtal å dra til et nytt sted, slik at dere begge kommer litt utenfor komfortsonen og derfor må ha tillit til hverandre.

Vår evne til å stole på andre påvirkes av våre erfaringer

© Getty Images / Liubov Mahda

*Kosfeld, M., Heinrichs, M., Zak, P. et al. Oksytocin øker tilliten hos mennesker. Natur 435, 673-676 (2005)

hvorfor konflikter kan være bra for deg

hvorfor

kan

være god

for deg

Gjør du alt du kan for å unngå konfrontasjoner? Det kan skade helsen din og forholdet ditt

Ord  Tanya Pearey

Wi har alle vært der. Det begynner å bli hett, temperamentet er på topp, og alle krangler er i ferd med å starte. Men hva gjør du? Går du inn i en krangel som ender med at ingenting blir løst? Eller er du en fredsmegler som biter deg i tungen og gir etter for den høyeste og sinteste stemmen? Kanskje får du panikk av konflikter, så du stikker av så snart du kjenner lukten av dem. Ikke gjør det! Det er ikke sunt for verken deg eller forholdet ditt - enten det er til partneren din, tenåringsbarna, svigerforeldrene eller kollegene.
"Konflikter kommer til å oppstå", sier samlivsekspert Jonathan Taylor-Cummings. "Men konflikt i seg selv er ikke et problem - det handler mer om hvordan du håndterer den. Hvis du håndterer den på en god måte, kan du faktisk styrke forholdet, og begge kommer styrket ut av det. Hvis man håndterer den dårlig, kan det fort gå over styr."
Det kan føles bedre å slippe seg løs, men etterpå vil ingen av dere ha det bra, og forholdet kan ta uopprettelig skade. På den andre siden kan det å unngå konfrontasjon bygge opp sinne og frustrasjon, og problemene blir ikke løst. Derfor er det en verdifull ferdighet å lære seg å håndtere uenighet på en positiv måte. Forskning viser at det ikke bare er bra for å bygge sterkere bånd, men at det også øker forståelsen for hverandre og gir økt intimitet.
Regler for engasjement
Den gylne regelen under uenigheter er: "Vær forsiktig, ikke knus", sier Jonathan, som sammen med kona Dr. Andrea har utgitt De 4 vanene i alle vellykkede forhold (£12,99/$16, Malcolm Down Publishing). Nøkkelen til å trå varsomt er å erkjenne hvordan forholdet ditt er til personen du er i konflikt med. "Det er viktig å forstå konteksten i et forhold", legger Dr. Andrea til, for det hjelper deg å vurdere om det du kommer til å si, sannsynligvis vil slå dårlig an.
Vi må også kvitte oss med tanken på å "vinne" en krangel. I stedet bør vi fokusere på å finne den beste løsningen - en løsning som er gjennomførbar.
"De fleste av oss i en konfliktsituasjon gjør det "egoistiske"," sier Jonathan. Vi ser etter det beste "meg"-resultatet - å komme best ut av det, eller å unngå konfrontasjonen helt og holdent fordi den får oss til å føle oss ukomfortable. Vi må søke det beste "oss"-resultatet, der relasjonen styrkes gjennom en godt håndtert konfliktløsning. En av de beste måtene å gjøre det på med de som står deg nærmest, for eksempel paret, er å ha etablerte grunnregler, slik at du har en forhåndsprogrammert guide til hvordan du skal oppføre deg konstruktivt i en konflikt. Dette er spesielt effektivt i forholdet til partneren din og tenåringene dine.
"I vårt forhold har vi for eksempel en rekke ting vi har satt på plass", sier Jonathan. "Vi ville selvsagt aldri slå hverandre, men vi ville heller aldri gå ut av huset i sinne - det kommuniserer alle slags signaler om forlatthet for oss, så det var en stor sak. Det er greit å gå til et annet rom, men ikke forlat huset. For det tredje ble vi enige om aldri å true med skilsmisse bare for å såre eller mobbe hverandre."
"Vi gjorde det samme med barna", legger Dr. Andrea til, "fordi grunnregler setter grenser - et trygt rom der man kan finne ut av ting. Vi sa at det er greit å være sint, men det er ikke greit å være uhøflig. Så ikke noe med å gå og smelle med dører og være respektløs. I parforhold generelt vil vi si: angrip saken, ikke personen, og ros i offentligheten, men korriger privat."
Hva handler krangelen egentlig om?
Konflikter har ofte underliggende budskap og sammenhenger. Når du for eksempel er sint over gjørmete fotspor i stua, har det som regel en dypere mening enn at du er opprørt over en

Konflikter i seg selv er ikke et problem, det handler mer om hvordan du håndterer dem

bortskjemt teppe. Det kan handle mer om at det viser mangel på respekt og takknemlighet for den tiden og omsorgen du bruker på å holde hjemmet pent. Det kan imidlertid være vanskelig å avdekke skjulte betydninger der og da, så hvis dere krangler om det samme gjentatte ganger, kan det være lurt å ta seg tid til å se under overflaten. Ved å ta tak i de grunnleggende problemene på et senere tidspunkt kan dere unngå at de oppstår i fremtiden.
Dette kan være et vanlig trekk ved krangler med tenåringer som kanskje ikke har utviklet selvinnsikt nok til å forstå nøyaktig hvorfor de føler seg opprørt eller frustrert. "Frontallappene i tenåringenes hjerner - der de tenker rasjonelt - er under utvikling", sier dr. Andrea, "så de blir ofte overlatt til sine egne følelser, som kan virke ekstreme."
Det er grunnen til at de i det ene øyeblikket kan oppføre seg som kjærlige, omsorgsfulle individer og i det neste som den mest tankeløse personen på planeten. "Som foreldre er det vår oppgave å utvikle vår relasjonelle intelligens", sier hun, "slik at vi kan være den trygge stabiliteten som forankrer dem i en så følelsesmessig turbulent tid." Ikke føl behov for å kjempe hver eneste kamp.  Avslutt en konflikt
Sett en tidsbegrensning på en konflikt. Hvis dere ikke har kommet videre etter 20-30 minutter, kan dere bli enige om å ta en pause, råder Dr. Andrea. "Kom tilbake med ny energi - og et nytt perspektiv." Det er også viktig å sette en grense etter en konflikt. "Etter at konflikten er over, og de harde ordene og øyeblikkets hete har lagt seg, er det viktig å sjekke inn i forholdet", sier Jonathan. "Spør om du har det bra, og be om unnskyldning hvis det er nødvendig. Selv om du mener at du har 10 % av skylden og partneren din 90 %, må du ta ansvar for dine 10 %."
Ved å avslutte på en positiv måte kan dere finne tilbake til hverandre og styrke båndet. Jonathan sier: "Folk kan glemme hva du sa eller gjorde, men de glemmer aldri hvordan du fikk dem til å føle seg."

Hold hodet kaldt i øyeblikket

Eksperttips for sunn konfliktløsning - uansett situasjon. prøv LASER-fokus (Listen, Ask, Speak, Ensure, Restore) i en konfliktsituasjon, sier Jonathan og Dr. Andrea.
Lytt dypt
"I en konfliktsituasjon lytter vi vanligvis bare til pausen", sier Dr. Andrea, "og venter på neste sjanse til å få frem poenget vårt. I stedet bør du virkelig fokusere på hva den andre personen sier - og kanskje må du lese mellom linjene. "Noen ganger er det problemet bak problemet", sier hun.
Be om klarhet
Før du svarer, må du forsikre deg om at du virkelig har forstått hva den andre personen sier. Gjenta det for å få det bekreftet. "Ofte kan det i seg selv bidra til å løse opp i konflikten", sier Dr. Andrea, "når du innser at det var en misforståelse mellom det vedkommende sa, og det du oppfattet at han eller hun sa." Konflikter blir ofte forsterket av misforståelser under en krangel.
Snakk lavmælt
Dette kan umiddelbart ha en beroligende effekt på situasjonen. Hvis du hever stemmen, er det sannsynlig at tilhøreren slutter å lytte til det du sier, og i stedet kun fokuserer på tonefallet ditt. Dette i seg selv kan ofte være nok til å utløse en angreps- eller forsvarsmodus. "Vær tydelig på hva du ønsker å si tilbake, men snakk alltid lavt", råder Dr. Andrea. "Vi trenger ikke å snakke hardt, selv ikke når vi er direkte."
Sørg for at dere er enige om endringer
Når dere begge har hatt mulighet til å snakke om hvordan dere har det og hva dere trenger, må dere bli enige om hvordan dere skal løse situasjonen på en måte som dere begge er fornøyde med. Hvis dere ikke kan bli enige om dette på det tidspunktet, når følelsene kan være i høyspenn, kan dere bare bli enige om at dere begge skal komme tilbake med noen forslag. avtal tid og sted for dette hvis det er nødvendig.
Gjenopprett varmen
Ikke bare la det ligge - uansett hvor fornøyde dere begge er med løsningen, må dere likevel finne tilbake til hverandre etterpå. En klem, en berøring på skulderen eller et enkelt "Går det bra?" kan være alt som skal til for å gjøre dette. "Det handler om å sende et budskap om at du er elsket, verdsatt og respektert", sier Jonathan.

© Shutterstock / Dedraw Studio

Medfølelsens gave

Gaven av

Mange av oss synes det er vanskelig å behandle oss selv med den samme vennligheten og medfølelsen som vi gjerne gir til andre, men det er viktig at vi gjør det

Ord  Claire Cantor

Comassion er viljen til å hjelpe andre, vise vennlighet og omsorg når de lider, og prøve å lindre deres smerte. selvmedfølelse er å vise samme godhet mot seg selv.
Vi er vår egen verste fiende. Vi klandrer og kritiserer oss selv, sier til oss selv at vi burde være bedre, gjøre mer eller oppnå mer. Hvis vi ikke lever opp til våre standarder og leveregler, blir selvmobbingen bare verre.
Vi forstår at det virker mot sin hensikt å mobbe oss selv. Likevel reserverer vi vår forståelse for andre. Vi ser på selvpleie som overbærende, og vi er redde for at vi skal ta foten av pedalen og gi slipp på oss selv. Ingen kan overbevise oss om at vi også er verdige til kjærlighet. Ingen ny jobb, ingen annen person eller idealvekt kommer til å endre hvordan vi har det med oss selv. Ved å vise oss selvmedfølelse kan vi frigjøre oss fra de selvødeleggende budskapene. Følg disse trinnene for å komme i gang.

Vi reserverer vår forståelse for andre. Vi anser selvpleie som overbærende

Legg merke til og anerkjenn lidelsen din
Vær oppmerksom på dine standardmønstre, vanemønstre og tanker. Å erkjenne at "Ah, dette er de negative tankene mine igjen" bidrar til å bryte syklusen med å tro på dem.
-
Vær vennlig mot deg selv.
Gi slipp på selvkritikken, og vis deg selv den samme vennligheten som du ville vist andre som sliter. Spør: "Hva trenger jeg egentlig akkurat nå?
-
Utvid perspektivet ditt.
Når vi sliter, føler vi oss alene, harme og innadvendte. Det kan være en trøst å se oss selv som en del av denne mangelfulle, ufullkomne og komplekse menneskeheten.
-
Frigjør deg selv fra ekstern validering.
Gi slipp på trangen til anerkjennelse og bekreftelse - prøv å ikke knytte din fremtidige indre lykke til hvordan du blir oppfattet av andre.
-
Ha mot og gi avkall på selvfordømmelse.
Selvmedfølelse krever mot til å gjøre vanskelige ting. Du har kanskje reagert på en bestemt måte tidligere; tillat deg selv muligheten til å gå en annen vei.

Den gode ARGUMENT-guiden

den

bra

guide

Det føles kanskje ikke slik der og da, men en god krangel kan ha en positiv effekt - hvis du holder deg til noen grunnleggende regler

Ord  Eva Gizowska

An krangel som har gått for langt, kan føles som et helvete. En av dere kommer med noe som virker som en ganske uskyldig kommentar: "På telefonen igjen?" eller "Hva mener du med at du glemte det?" Og før man vet ordet av det, er man i full gang med et fullskala oppgjør. Det kan være roping, tårer, himling med øynene eller passivt aggressive, spydige kommentarer. Du kan kjenne at angstnivået og blodtrykket stiger i været. Det begynner å bli opphetet - eller iskaldt - men dere er ikke kommet nærmere en våpenhvile.
"Hvis du har et godt og sterkt forhold til noen, enten det er en partner, et søsken, en venn eller en arbeidskollega, kan det være bra å krangle innimellom", sier den kliniske psykologen Dr. Michael Drayton. "I et sunt forholdgjør krangler det mulig å lære av hverandre. Når begge har fått roet seg ned og reflektert, kan en krangel gi deg et bedre innblikk i hvordan den andre tenker eller føler."
"Men ikke alle krangler er konstruktive", sier Dr. Drayton. "Det finnes noen få gylne regler, og hvis du bryter dem, blir det giftig. Det er greit å kritisere noens oppførsel eller være uenig i deres meninger. Men det er ikke greit å angripe noen på et personlig plan - "Ikke rart du er en sånn taper". Når man først begynner å gå ned i det kaninhullet, ender det aldri godt."
"Det finnes interessant forskning utført av psykologen Dr. John Gottman som viser at det finnes et magisk forholdstall på 1:5 i parforhold", forklarer Dr. Drayton. "I et sunt forhold er det minst fem positive interaksjoner for hver negative interaksjon, for eksempel ved å vise takknemlighet, interesse, hengivenhet og empati. Dette kan også brukes på vennskap. Vi har alle gode og dårlige sider. Så selv om dere krangler en gang i blant, er det kjennetegnet på et solid forhold så lenge de gode sidene oppveier de dårlige."
"Vi har alle våre egne ideer, synspunkter og erfaringer", sier Dr. Claudia Herbert, klinisk psykolog. "Derfor er det nesten uunngåelig å krangle av og til. Det å ha ulike meninger er det som får oss til å vokse. Et godt argument kan hjelpe deg til å se ting fra et annet perspektiv. Men det er hvordan du uttrykker meningene dine som teller. Det må være respekt. Det er også veldig viktig å ha personlige grenser."
"Det er én ting å ha en diskusjon der man er sterkt uenig", legger Dr. Herbert til. "Men hvis noen er pågående, aggressiv eller truende, har du all rett til å gå din vei. Vi har alle et "toleransevindu". Dette er et begrep som brukes av psykologer for å beskrive den opphisselsessonen der du kan kjenne på følelser og kroppslige fornemmelser, men likevel føle deg sentrert. Men når noen presser deg ut over toleransegrensen din, for eksempel ved å mobbe, være pågående og krenkende, kan du enten gå inn i hyperarousal - en svært stresset kamp- eller fluktrespons - eller hypoarousal, der du bare fryser og føler deg følelsesløs. Hvis du går inn i en av disse tilstandene, begynner du å komme ut av komfortsonen din. Du er ikke lenger i stand til å bearbeide eller håndtere situasjonen, og din beste taktikk er å ta en timeout."
Hvordan ha en sunn krangel
Husk disse reglene neste gang det begynner å brenne..
Hva ønsker du å oppnå?
"Hvis noen gjør deg opprørt, må du ikke reagere med et knefall", sier Dr. Drayton. "Tenk over nøyaktig hvorfor du føler deg så sint eller dårlig behandlet. Du kan for eksempel si "du er alltid på telefonen", men det du mener er at du vil at de skal gi deg mer oppmerksomhet. Det åpner opp for en ny samtale, i stedet for bare å krangle om at partneren din alltid er på telefonen."
-
Ta en timeout
"I en studie ble folk bedt om å ta en pause fra en krangel. Da de kom tilbake, hadde de i 85 % av tilfellene funnet en løsning", sier Dr. Drayton. "Pausen ga dem tid til å reflektere og tenke seg om. Mens de som fortsatte å krangle, ikke klarte å løse problemene i 85 % av tilfellene."
-
Spør hvorfor de føler på en bestemt måte
"Be dem forklare hva de mener mer i detalj", sier Dr. Drayton. "Dette er en nyttig forhandlingstaktikk - det tar følelsene ut av situasjonen og gir dem en følelse av at de blir hørt. Forhåpentligvis vil de i sin tur gjengjelde det."
-
Ikke prøv å endre noen
"Ingen har rett til å diktere hvordan andre mennesker skal oppføre seg eller tenke", sier professor Macaskill. "Så hvis du krangler, er det viktig å huske at alt du kan gjøre, er å forhandle. Det er veldig lett å si sårende ting, men du kan ikke gjøre det ugjort. Det viktigste er å prøve å behandle folk på samme måte som du ønsker at de skal behandle deg."
-
Ta ansvar for dine egne følelser
"Du kan føle deg sint på noen - men det er opp til deg selv å velge din følelsesmessige tilstand", sier professor Ann Macaskill ved Sheffield Hallam University. "Husk at du alltid bare er én tanke unna å føle deg annerledes."
-
Lytt virkelig
"Prøv å sette deg inn i deres situasjon", sier Dr. Drayton. "De fleste slutter å lytte når de er midt i en krangel. Du har to parter der ingen hører hva den andre sier. Noen ganger kan det å vise at du forstår hvor den andre kommer fra, bidra til å skape et skifte."
-
Vær oppmerksom på dine egne ikke-verbale signaler
"Hvis du er sint på noen, selv om du virker rolig på overflaten, vil du likevel sende ut ikke-verbale signaler om at du er sint eller bitter", forklarer Dr. Herbert. Disse signalene vil den andre personen fange opp. "Det hjelper å holde seg så rolig som mulig. Hvis du ikke klarer det, kan du være ærlig og fortelle at du er opprørt og trenger litt tid til å tenke. Noen ganger utløser folk følelser i oss som ikke har noe med den faktiske situasjonen å gjøre. Hvis det er tilfelle, kan du bare forklare at krangelen har fått deg til å tenke på ting, men at det faktisk ikke har noe med dem å gjøre."
-
Vær rask til å be om unnskyldning
"Hvis du føler at du har opprørt noen under en krangel, bør du be om unnskyldning, og gjør det raskt", sier professor Macaskill. "Noen ganger er det eneste noen vil ha en unnskyldning, og ved å gjøre det, og mene det, blir det lettere å gå videre."

det er hvordan du uttrykker din mening som teller

© Getty Images / Maria Voronovich

hvordan man sier vanskelige ting

hvordan man sier

Ting

De fleste av oss vil ha behov for å ta vanskelige samtaler i løpet av livet, enten det er med venner, slektninger eller kolleger

Ord  Edoardo Albert

Yu har noe å fortelle familien din. Det har bygget seg opp i månedsvis, ja, i årevis. Problemet er at du er ganske sikker på at de ikke kommer til å like det. Spesielt foreldrene dine mimrer om alle antikrigsmarkeringene de gikk i i en fjern fortid, og hvordan de støtter kampen mot imperialismen i dag. Så det blir vanskelig å fortelle dem at du vil verve deg i hæren. Eller så er det den samtalen du har utsatt med ateistvennene dine, der du forteller dem at du har bestemt deg for å tro på Gud og ønsker å bli døpt. Eller kanskje du ønsker at ditt voksne barn skal kutte ned på alkoholinntaket eller ta bedre vare på seg selv.
Dette er bare noen av de vanskelige samtalene du kanskje må ta i løpet av livet. Som barn var det sannsynligvis foreldrene dine du hadde behov for å fortelle noe til, men etter hvert som du navigerte deg gjennom tenårene, hadde du sannsynligvis andre vanskelige samtaler. Kanskje ville du fortelle vennene dine at du hadde fått kontrakt med et stort fotballag, eller at du hadde fått toppkarakterer i GCSE - du ville fortelle dem om noe du hadde oppnådd uten å fremstå som stor i hodet. Vanskelige samtaler fortsetter inn i voksen alder, og byr på nye utfordringer.
I alle slike tilfeller er nøkkelen til å fortelle folk det du ønsker å fortelle dem, og til at de hører deg, faktisk ikke det å snakke, det er

lyttingen. Den store hemmeligheten bak det å å få frem et budskap er å høre hva den andre personen prøver å fortelle deg. Så her er noen råd om hva du bør gjøre når du skal ha den store, viktige og skremmende samtalen.
Slå av telefonen
Det virker kanskje opplagt, men slå av telefonen før du begynner. Ja, det kan være til hjelp: kanskje du trenger å vise dem noe på den, kanskje du tror det roer deg ned, men varslene på telefonen er designet - av dyktige psykologer - for å fange oppmerksomheten. Det er ikke mulig å føre en oppmerksom samtale hvis du hele tiden lar deg distrahere ved å sjekke telefonvarsler.
Hvordan du sier ting, betyr like mye som hva du sier
Mange studier har vist at når du snakker med andre mennesker, betyr måten du snakker på langt mer enn ordene som faktisk kommer ut av munnen din. I noen tilfeller vil faktisk opptil 90 % av det du mener, formidles gjennom kroppsspråk og tonefall. Så hvis du har noe viktig å si, må du huske at måten du sier det på, er like avgjørende for hvordan det blir mottatt som det du faktisk sier. Så vær oppmerksom på hva kroppen din sier når du snakker, og - like viktig - når du lytter. Stenger du deg selv ute ved å legge armene i kors og snu deg bort? Åpne deg opp og vend deg mot personen du snakker med. Har du hevet stemmen, noe som tyder på sinne og frustrasjon? senk det. Dette vil bidra til at den du snakker med, lytter til det du sier.
Forstå hva den andre personen sier
Du har kanskje øvd inn det du vil si mange ganger i hodet ditt, men for den du snakker med, kommer det som en overraskelse, og kanskje en ubehagelig overraskelse. Så hvis vedkommende svarer med å si noe sårende eller utfordrende, må du forsikre deg om at du har forstått det han eller hun sa riktig. En måte å gjøre det på er å formulere det med dine egne ord og spørre vedkommende om det var det han eller hun mente. Selv om det virkelig er sårende, må du ikke bli sint tilbake, men prøve å forstå hvor sinnet kommer fra. Husk at dette er gammelt nytt for deg, men ikke for dem.
Tenk deg om før du snakker
Ikke bare la ordene falle ut av munnen. Når du først har holdt den første talen - som du kanskje har planlagt - er det for lett å bli fanget i argumentasjonens og uenighetens fremstøt og motstøt. Husk at du ikke kan bremse den andre personen, men hvis du tar deg tid til å snakke nøyaktig og med omtanke, vil det ha en bremsende effekt på hele samtalen, slik at alle parter får tid til å reflektere og tenke seg om før de sier noe de senere vil angre på.
Ikke reager, men svar
I slike store, livsendrende samtaler, der de andre partene ofte ikke reagerer på den måten du hadde håpet, er det naturlig å trekke forhastede slutninger om hva de sier, og reagere på det i stedet for på det de faktisk sier. Ikke gjør dette. Hvis noen sier noe som virkelig sårer deg, må du stoppe opp. Trekk pusten dypt. Se på vedkommende for å forstå om det virkelig var ment å såre deg, eller om det bare var noe som ble sagt i øyeblikkets hete. Pust dypt inn igjen. Så svarer du, fra dypet, og ikke fra de overfladiske delene av egoet ditt som bare vil slå tilbake i selvforsvar.
Konsentrer deg om å lytte, ikke om å planlegge hva du skal si etterpå
Du har et poeng å komme med. Så mens den andre personen snakker, øver du egentlig på ditt neste, fullstendig knusende svar i tankene. Men dette er ikke en samtale. Det er en serie monologer, preget av uforståelse og manglende evne til å lytte. En oppmerksom samtale er en samtale der du virkelig prøver å lytte til og forstå hva den andre personen sier. Og ved å lytte oppmerksomt er sjansen stor for at du vil oppdage at den du snakker med, også ønsker det som er bra for deg. Da blir den store samtalen virkelig starten på noe stort.
Bruk ørene dine
En vellykket samtale handler om å lytte. her er noen tips som kan hjelpe deg til å lytte bedre:
Første tips Pust dypt inn. Når ting blir stressende, puster vi raskt og overfladisk: Det er en inngrodd kamp- eller fluktreaksjon fra da våre forfedre måtte møte rovdyr. Det er nyttig i møte med en sulten løve, men kontraproduktivt under en intens samtale. For å unngå at adrenalinet slår inn, kan du bevisst bremse pusten, puste dypere, holde inne pusten et øyeblikk og deretter puste sakte ut. Og gjenta. Ta en pause, pust, lytt. Ta en pause, pust, lytt.
-
Tips to Det største hinderet for å bruke ørene er vår naturlige evne til å planlegge, til å tro at vi vet hva den andre personen sier, og til å planlegge svaret vårt i hodet mens han eller hun fortsatt snakker. Men det betyr at vi har sluttet å lytte. En viktig del av oppmerksom lytting er å høre hva den andre personen faktisk sier, uten at ordene blokkeres av virvaret av våre egne svar som presser seg frem i hodet. Så vent, lytt til hva den andre personen sier, og svar deretter. En samtale er ikke et kappløp. Ingen trenger å komme først i mål.
-
Tips tre Vær oppmerksom på dine egne reaksjoner på det du hører, og hvordan de kan blokkere for forståelsen av det den andre personen sier. I en vanskelig samtale er det stor sannsynlighet for at den andre personen sier noe som gjør deg opprørt, og som utløser følelser og minner knyttet til dype lag i deg. Men husk at dette er reaksjoner i deg selv, de er ikke et resultat av det den andre personen har sagt. Prøv å bli bevisst disse utløsende reaksjonene, og ikke la dem forme reaksjonen din på den andres ord.
-
Tips fire I en vanskelig samtale er det lett å misforstå hva den andre personen sier. For å forsikre deg om at du har forstått hva den andre mener, kan du gjenta det du har forstått med dine egne ord og spørre om det er en god oppsummering av hva vedkommende mente. På den måten sikrer du at samtalen forblir forankret i det begge faktisk mener, i stedet for å dreie seg om hva du trodde den andre mente.
-
Tips fem Empatisk lytting og refleksjon vil gjøre selv de vanskeligste samtalene enklere. Selv om du og den du snakker med kan være dypt uenige, vil det å forsøke å forstå den andres posisjon og fortelle at du prøver å forstå hva vedkommende sier og hvorfor han eller hun sier det, både føre til en mindre bitter samtale og sannsynligvis også oppmuntre den andre til å prøve å forstå hva du sier.

hvordan du snakker betyr mer enn ordene som kommer ut

Store begynnelser

5 måter å starte en vanskelig samtale på
En
Jeg trenger din hjelp med noe.
to
Er det greit om jeg får din mening om en situasjon jeg står overfor?
tre
Jeg ville sette pris på dine innspill om et problem jeg har.
fire
Hvis du har tid, vil jeg gjerne gå gjennom noe med deg.
fem
Jeg vet at du vil mitt beste. Jeg har noe jeg har tenkt på som jeg vil fortelle deg om.

Snakke uten å snakke

Axim harum intibus rerchicae accus verestem invercillaut

Snakker

snakker

Effektiv kommunikasjon handler like mye om kroppen som om ordene våre

Language er viktig for oss mennesker. Det er faktisk så viktig at vi risikerer livet for det. Vi deler det samme grunnleggende stemmeutstyret som vår nærmeste slektning, sjimpansen, men for å kunne produsere et større utvalg av lyder med mer presisjon måtte tungen vår bli lengre og flytte seg ned i halsen, noe som førte til at strupehodet ble skjøvet lenger ned og halsen ble lengre. Ulempen med dette er at det vi spiser og drikker må forbi strupehodet for å komme til spiserøret, og når det bommer og havner i feil rør, kveles vi, mens strupehodet hos andre dyr danner en ventil for å forhindre dette.
Siden evolusjonen favoriserer den sterkestes rett, hvorfor har vi da utviklet en potensielt livsfarlig innretning av puste- og spiseapparatet vårt? Det er fordi strupehodets nedstigning skapte et ekkokammer som gjorde det mulig å produsere et mye større spekter av lyder - de lydene som er nødvendige for å kunne snakke. Å kunne snakke er så viktig for oss mennesker at det evolusjonært sett har langt større verdi enn det å miste mennesker gjennom kvelning.
Talespråket, og senere skriftspråket, har gjort det mulig for mennesker å utvikle kulturer og overføre akkumulert kunnskap nedover i generasjonene på en måte som er unik blant dyreartene. Ord har en nesten uuttømmelig kapasitet til å formidle informasjon. Men også det ikke-verbale språket har et enormt omfang: Forskere har registrert nærmere en million diskrete ikke-verbale tegn og signaler, hvorav 250 000 er ansiktsuttrykk. Vi er i stand til å kommunisere nonverbalt på en helt utrolig måte, men som oftest er vi ikke klar over hvor mye informasjon vi absorberer gjennom disse kanalene.
Kroppsspråkets evolusjon
Kroppsspråkets evolusjonære betydning er tydelig i øynene våre. Se på øynene til en hund eller en katt. Under normale omstendigheter er det hvite i øynene deres

Det er ikke hva du sier, men hvordan du sier det

Langt mindre omtalt, men nesten like viktig som kroppsspråket, er alle de ulike variantene av tale som utgjør hvordan vi sier det vi sier. Bare det å endre tonehøyden i et uttrykk som "Jeg hater deg", kan endre det fra å være en erklæring om avsky til å bli en anerkjennelse av en vel utført vits. Ifølge den anerkjente stemmetreneren Harriet Whitbread "Det er bare fem ting du kan endre på for å gjøre stemmen din til et spennende kommunikasjonsinstrument: tonehøyde, utforsking av ulike stemmekvaliteter, tempoforandring, ordforming og volum. Av disse er tonehøyde det viktigste å bruke under en tale, fordi en endring i tonehøyde indikerer for lytteren at taleren har tenkt en ny tanke. Monoton tale er svært vanskelig for lytteren å forstå, siden den på et dypt nivå antyder at alle ordene kommer fra samme tanke. Ny tanke, ny tonehøyde." I sitt arbeid med lærere minner Harriet Whitbread dem om dette: "Sørg for at rosen du gir, vokalt sett, er mer interessant enn skjenneprekenen."

ikke synlig av den enkle grunn at hvitt lett oppdages av byttedyr. Heller ikke hos aper er det hvite i øyet synlig. For oss mennesker er det imidlertid viktigere å ha øyekontakt og vite hvor andre artsfrender ser enn den evolusjonære ulempen det kan være å bli oppdaget av byttedyr eller rovdyr.
Arbeidet med å finne ut hvilke spesifikke områder i hjernen som gjenkjenner kroppsspråk, er et pågående forskningsområde innen psykologien. Resultatene så langt tyder på at to visuelle områder og amygdala er avgjørende i kroppsspråkets nevrologi. At amygdala er involvert i forståelsen av kroppsspråk, viser hvor dypt forankret det er i oss, for amygdala er en av de eldste delene av hjernen og en viktig drivkraft for beslutningstaking, hukommelse og emosjonelle reaksjoner.
Kroppsspråkets dype røtter
Hvis det vi sier er noe vi risikerer livet for, hvorfor er det da vanlig å lese i lærebøkene at det vi sier - ordene - bare utgjør 7 % av budskapet, mens tonefall og andre stemmekvaliteter utgjør 38 % av kommunikasjonen, og hele 55 % skyldes ikke-verbale tegn, altså kroppsspråket? Hvis vi risikerer livet for evnen til å snakke, hvorfor bruker vi den ikke mer i kommunikasjonen vår?
Det er fordi vår evne til å bruke språk er en relativt ny evolusjonær utvikling, som oppsto for et sted mellom to millioner og 500 000 år siden. Men det betyr ikke at våre forfedre ikke kommuniserte - det gjorde de, på samme måte som hunden din kommuniserer med deg i dag: gjennom ikke-verbalt språk. Det betyr at vår evne til å bruke, respondere på og oppfatte kroppsspråk er langt dypere forankret i hjernen enn verbal kommunikasjon. Spørsmålet er imidlertid om disse bevegelsene er medfødt, det vil si genetisk programmert inn i oss, eller om vi har lært dem gjennom observasjon eller på annen måte? For å finne svar på dette spørsmålet har forskere observert babyer og barn som er født blinde og døve - som ikke kan tilegne seg ansiktsuttrykk og gester ved å se på andre - sammenlignet gester og kroppsspråk på tvers av kulturer, og studert kroppsspråket hos aper og aper.
Medfødt eller tillært?
Når vi samler denne forskningen, tyder det på at noen aspekter ved kroppsspråket er naturlige, en del av den verktøykassen som følger med det å bli født som menneske, på samme måte som babyer vet hvordan de skal suge fra en brystvorte uten å ha lært det, mens andre er tillærte - og noen faller inn i den mellomkategorien som kalles språk, som vi har en spesifikk, genetisk tilbøyelighet til, men hvor den nøyaktige formen på språket avhenger av den kulturen vi er født inn i. Derfor er det viktig å vite at kroppsspråket er medfødt eller tillært, og at det er noe vi må lære oss. Det er derfor godt å vite at smilet er innebygd i arvestoffet vårt: Barn som er født døve og blinde, begynner å smile på samme måte som seende og hørende barn. Forskere har også funnet ut at de viktigste menneskelige ansiktsuttrykkene forekommer universelt på tvers av kulturer, noe som tyder sterkt på at de også er medfødte. Disse syv universelt anerkjente ansiktsuttrykkene er glede, tristhet, frykt, sinne, overraskelse, avsky og forakt. Det mest kjente beviset på dette er Paul Ekmans forskning, der han presenterte en enkel historie for folk fra en ekstremt avsidesliggende stamme i Papua Ny-Guinea og ba dem velge det bildet med det uttrykket som best uttrykte reaksjonen til helten i historien. Selv om bildene var av vestlige mennesker, tilskrev stammefolket bildet riktig følelse.
I den andre enden av skalaen er de fleste håndbevegelser - fra de obskøne til de oppmuntrende - kulturelt betinget, selv om gesten med åpne håndflater som indikerer fredelige hensikter, også ser ut til å være medfødt. Det er disse gestene som kan forårsake de verste kulturelle misforståelsene. Ifølge kroppsspråkeksperten Allan Pease "OK"-gesten betyr vanligvis "ok" i de fleste vestlige kulturer, men i Frankrike betyr den også null, i Japan betyr den penger, og i Hellas er den en seksuell fornærmelse. Når du reiser utenlands, bør du be verten din om å vise deg de vanligste lokale gestene, slik at du unngår å gjøre kulturelle feil."
Mellom disse to ytterpunktene finnes det en rekke gester som forskerne fortsatt er usikre på. Når en mann og en kvinne passerer hverandre på nært hold, vil for eksempel mannen snu seg mot kvinnen, mens kvinnen snur seg bort fra mannen. Vi vet ikke om dette er en medfødt eller tillært atferd. En annen interessant kjønnsforskjell er hvordan vi tar på oss frakker og jakker: høyre arm først for menn, venstre arm først for kvinner. Om dette er medfødt eller tillært, er også usikkert.
Det som imidlertid er klart, er at "kvinners intuisjon" har sin opprinnelse i kvinners langt større evne til å lese kroppsspråk enn menns. Da forskere for eksempel viste en stumfilm av en mann og en kvinne som snakket med forsøkspersoner, var kvinnene som deltok i eksperimentet, langt flinkere enn mennene til å fortelle hva som foregikk mellom de to personene. Dette gjenspeiler en dyptgripende forskjell i nevral organisering. MR-undersøkelser (magnetisk resonanstomografi) har vist at kvinners hjerner har flere områder som er involvert i avkoding av atferd enn menns. Selv om det er en medfødt forskjell mellom kjønnene når det gjelder evnen til å lese ikke-verbale signaler, scorer menn som jobber i yrker som er avhengige av kommunikasjon, for eksempel skuespillere, godt på ikke-verbal forståelse. I den bredere gruppen av kvinner skårer de som har oppdratt barn også høyere, ettersom de har utviklet evnen til å lese ikke-verbale signaler fordi de har måttet lære seg hva barnet deres ville ha.
Grunnleggende om kroppsspråk
Magasiner er fulle av artikler som hevder å lære leseren å lese kroppsspråk: nesen som gnir seg mot nesen betyr løgn, utvidede pupiller som betyr at hun er veldig interessert i deg, og så videre. Sannheten er at hvis det var så enkelt, ville alle løgnere blitt avslørt, og det ville aldri vært noen uvelkommen seksuell oppmerksomhet. Men kroppsspråk kan ikke avleses isolert og pålitelig. Allan Pease uttrykker det best: "Kroppsspråk er et ekte språk som består av ord, fraser og tegnsetting. Den gylne regelen er å alltid lese kroppsspråk i klynger på minst tre; som ord i en setning." Så hvis selgeren forteller deg at det er den beste avtalen han eller hun noensinne har gjort, og i løpet av salgspresentasjonen holder seg for munnen, tar seg på nesen og klør seg i nakken, så prøver han eller hun sannsynligvis å selge deg en sitron. På samme måte, hvis kvinnen som en mann snakker med, slår håret bakover, blottlegger undersiden av håndleddene og flytter håndvesken nærmere, vil hun sannsynligvis ikke være motvillig til å bli invitert på date.
Kroppsspråk på nettet
Med overgangen til nettbasert kommunikasjon har det åpnet seg helt nye muligheter for feilkommunikasjon. Alle kan komme på eksempler på e-postsamtaler som har blitt tilspisset på en måte som aldri ville ha skjedd hvis deltakerne hadde vært i en samtale ansikt til ansikt. Allan Pease gir noen nyttige råd for å navigere i disse nye minefeltene: "Skype-samtaler gir deg muligheten til å stirre på en person og studere uttrykket og oppførselen deres, noe du ikke kan gjøre i en virkelig situasjon. Folk er mer kritiske til deg under en Skype-samtale enn i det virkelige liv, og det er større sannsynlighet for at de oppdager små bevegelser og gester i ansiktet. Unge mennesker som utelukkende bruker meldinger og tekstmeldinger, bør alltid bruke emojis fordi de formidler meningen og følelsen av ordene som skrives. Uten emojis er det stor sannsynlighet for at teksten din blir feiltolket. For eksempel hvis du kommer med en humoristisk vits, men leseren tror at du er sarkastisk." En interessant lærdom å ta med seg i en verden av nettbasert kommunikasjon.

viktige ansiktsuttrykk forekommer universelt på tvers av kulturer

oppnå tilgivelse

tilgivelse

Å lukke dører til vår smertefulle fortid kan åpne dem til fremtiden

Ord  Ailsa Harvey

For å tilgi noen er ikke en aksept av personen som har gjort deg urett, og det trenger ikke å bety at du nå synes det er greit det som har skjedd. Å tilgi noen betyr bare at du krysser grensen mellom å være fastlåst i fortiden og å akseptere nåtiden. Du ønsker ikke lenger hevn, og de negative følelsene som du har samlet opp i etterkant, er i ferd med å avta. Tilgivelse er å akseptere det faktum at det skjedde, i stedet for å plage hjernen med tanker om alternativer. Når du er klar til å gå videre og leve i nuet, er du klar til å tilgi.
Dette høres mye enklere ut enn det er i virkeligheten, særlig når omstendighetene kan være komplekse og av ulik alvorlighetsgrad. Vi tror kanskje at vi er klare til å gå videre, men i virkeligheten har vi bare begravd smerten, klar til at den kan dukke opp igjen senere. Mennesker er følsomme skapninger. Hjernen vår er en kompleks maskin som rommer en rekke følelser, og hver av dem er innrettet litt forskjellig. Når hjernen raskt sender ut signaler som respons på det som skjer rundt oss, lærer vi raskt hvilke handlinger som gjør oss glade og hvilke som gjør oss redde. Følelsene er utformet for å beskytte ditt sosiale velvære, og de kan holde deg unna ting som tidligere har forårsaket hjertesorg, og oppmuntre deg til å strekke deg etter potensielle belønninger.
Noen av de sterkeste følelsene kommer fra svik, og de kan ha en varig innvirkning. Styrken i sinne, opprørthet og frykt som traumatiske hendelser kan ha på oss, gjør at vi ofte ikke lenger har den tilliten vi en gang hadde til en person. Når vi vet at noen har vært årsaken til smerten som påvirker hverdagen vår, kan tankene våre om dem bli farget av bitterhet. Så når bør vi forsøke å gi slipp på denne skylden? Hvordan kan vi - og hvorfor bør vi - lære oss å legge fortiden bak oss?
Sannheten er at det ikke finnes noen rask løsning, og man kan ikke tvinges til å begynne å tilgi. Du er kanskje en person som vil sette en kile mellom deg og en gammel venn for den ene gangen vedkommende røpet hemmeligheten din, eller du er kanskje i stand til å tilgi en fremmed som har begått en avskyelig forbrytelse. Men ville du noen gang kunne tilgi noen som hadde tatt livet av en du var glad i? For noen mennesker er det den eneste muligheten hvis de skal komme seg videre. Det er en prosess som ofre for kriminalitet regelmessig blir tilbudt gjennom strafferettssystemet. Å sette offeret og gjerningsmannen ansikt til ansikt kan gi en avslutning for dem som på forhånd bare har følt bitterhet.
Viljen til å tilgi varierer avhengig av offerets innstilling og status i det opprinnelige forholdet. Det tar vanligvis lengre tid å tilgi en alvorlig og personlig forbrytelse, fordi den har følsomme konsekvenser. Når det gjelder mindre krenkelser, er det imidlertid mindre sannsynlig at vi trenger å tilgi en fremmed. Ettersom vi ikke kjenner personen fra før, virker hendelsen mindre personlig og kan fort glemmes, men det er mer sannsynlig at den spiller på lag med tankene når det dreier seg om noen vi har samlet inn data om. Hjernen din kjenner bestevennen din godt, men denne ekstra informasjonen gjør at du får et annet syn på vedkommende. For å komme tilbake til de følelsene du tidligere hadde, må du tilgi og slette denne dataanomalien.
Når det kommer fra noen som var så høyt ansett, kan sviket bli enda mer smertefullt. Hvordan kunne de ha gjort dette? Er de den personen du opprinnelig trodde de var? For noen kan det være vanskeligere å tilgi hensikten bak sviket jo tettere man står vedkommende, og jo mer alvorlig lovbruddet er. For andre er det imidlertid det nære båndet som hjelper dem å tilgi. I stedet for å fokusere på sviket, er det mer sannsynlig at disse personene vil dvele ved de positive sidene ved vedkommende. I et kjærlighetsforhold kan offeret være tilbøyelig til å tilgi sin langvarige partner fordi de tror de har mer å tape hvis de ikke forsøker å tilgi. De som har opplevd et svik tidlig i et forhold, kan være mindre villige til å gjenopprette forbindelsen.
Studier som analyserer årsakene til folks motvilje mot å tilgi, viser at de som oftest unngår å fremstå som svake. Dette er en vanlig misoppfatning. Det kan føles som om du trekker deg tilbake fra ditt hjørne i det som i ditt hode er en kamp for rettferdighet, men i virkeligheten krever det mye mer kraft å tilgi noen. Å finne den mentale styrken til å forhindre at illojaliteten tar over tankene dine, styrker også din mentale helse. Ikke bare har du kjempet mot utfordringen de kom med, men du har også kjempet mot din egen malplasserte stolthet.
Det er også viktig å være klar over at selv om det finnes profesjonelle psykologer og nyttige metoder som kan hjelpe deg med å katalysere tilgivelsesprosessen, vil ikke to menneskers hjerner fungere identisk i samme scenario. For eksempel har det vist seg at personer med en mindre insulær hjernebark har større sannsynlighet for å tilgi. Dette er en del av hjernen som også er ansvarlig for å gi følelser av avsky, noe som indikerer at de som har en tendens til å bli lett fornærmet, også kan slite med å tilgi. Hvis du opplever at tilgivelse ikke faller deg naturlig, og at det begynner å påvirke livskvaliteten din, finnes det fagfolk innen psykisk helse som kan gi deg råd om hva du bør gjøre. Det er en prosess som tar tid, men denne tiden kan være avgjørende for helbredelsen. Når hjernen din har fullført denne prosessen, kan energien den en gang brukte til å forårsake smerte, nå brukes til å bevege seg forbi, gjennom og, viktigst av alt, fremover.

Hvordan tilgi

Hvis du har opplevd det som utfordrende å tilgi dem som har behandlet deg dårlig tidligere, betyr ikke det at du ikke kan trene deg opp til å tilgi. Psykologer jobber ofte med mennesker som er desperate etter å legge en smertefull fortid bak seg, og har oppdaget at de som slet på forhånd, klarte å oppnå tilgivelse med litt veiledning. En av de viktigste faktorene som sto i veien for denne avslutningen, var overtenking. Når traumet blir gjenbesøkt regelmessig og på en negativ måte, kalles dette grubling. Enten det dreier seg om sinte, triste eller engstelige grublerier, kan de fortsette å sette det psykiske velværet i fare så lenge de vedvarer. Ved å holde nervesignalene for negative følelser i gang i hjernen, blir det ikke nok plass mellom disse tankene til at tilgivelsesprosessen kan utvikle seg. Den beste måten å muliggjøre tilgivelse på, er å prøve å leve seg inn i gjerningsmannens situasjon, selv om det kan virke vanskelig. Først når du prøver å forstå de egentlige årsakene og slutter å demonisere "fienden", kan du begynne å få klarhet og forsøke å akseptere.
Negative følelser er ofte vanskelige å kontrollere, så når de oppstår, er det beste steget å erkjenne følelsene dine. Ved å aktivt si til deg selv at "jeg føler meg sint", tvinges du til å være bevisst på følelsene dine for å lære av dem. Nesten som om du er en utenforstående som er vitne til tankene dine, vil din psykologiske distansering gjøre deg i stand til å gjenvinne en viss makt over sinnet ditt.

hvordan kan vi, og hvorfor bør vi, lære å legge fortiden bak oss?

© Getty Images / Lyubov Ivanova

Hvordan fungerer omvendt psykologi?

Hvordan

arbeid?

Det er gode nyheter for frustrerte foreldre som prøver å få barna til å spise grønnsakene sine (eller sove, eller rydde opp på rommene sine), for vitenskapen viser at omvendt psykologi faktisk kan fungere

Ord  Sara G. Miller

Reverse psykologi er en del av et fenomen i psykologien som kalles "reaktans". "Tanken bak reaktans er at folk er dypt motivert for å beskytte friheten sin," sier Jeff Greenberg, professor i sosialpsykologi ved University of Arizona. "Når folk føler at friheten deres er truet - for eksempel hvis de tror at noen tar fra dem muligheten til å ta egne valg - reagerer de mot denne trusselen. De kan føle seg sinte eller defensive og prøve å reversere trusselen, sier Greenberg. I bunn og grunn utnytter omvendt psykologi en persons reaktans.
Når du bruker omvendt psykologi på en person, truer du vedkommendes opplevelse av frihet. "Å true denne friheten gjør det mer attraktivt å velge å utøve den friheten", sier Greenberg. "Ta for eksempel et barn som ikke vil spise brokkolien sin. Når en forelder sier: "Du kan ikke spise brokkolien", blir det plutselig mer attraktivt for barnet å spise den", forklarer Greenberg. "Så selv om barnet aldri ville ha brokkoli i utgangspunktet, følte det seg fritt til å velge. Når du tar bort den friheten, blir det mer attraktivt å spise brokkoli."
Greenberg påpeker imidlertid at omvendt psykologi ikke alltid fungerer: "Det er mer sannsynlig at det fungerer på mennesker som er mer tilbøyelige til å reagere. Mennesker som er irritable, sta og emosjonelle, har en tendens til å være mer tilbøyelige til å reagere. Folk som er mer medgjørlige og føyelige, derimot, har en tendens til å være mindre tilbøyelige til å reagere," forklarer Greenberg. "Det finnes også noen begrensede bevis for at menn er litt mer tilbøyelige til å reagere enn kvinner", legger han til.
Når det gjelder småbarn som ikke vil spise brokkoli, bemerker Greenberg at det finnes faser i barndommen der barn er mer utsatt for omvendt psykologi. "Mellom to og fire år, for eksempel, kan barn være mer emosjonelle og opprørske, og da kan det være mer sannsynlig at omvendt psykologi virker på dem", sier Greenberg. "Men i fireårsalderen, når barna er litt mer sosialiserte og mindre tilbøyelige til å få raserianfall, begynner de å bli mindre mottakelige for omvendt psykologi."
Et annet klassisk eksempel er ungdomstiden. "Når tenåringer gjør opprør mot foreldrene sine, kan de være mottakelige for omvendt psykologi", sier Greenberg. "Det er en periode der foreldrene sier én ting, og tenåringene ønsker å gjøre det motsatte."
Greenberg påpeker at barn, særlig yngre barn, er mindre kognitivt utviklet, og at de derfor kanskje ikke skjønner at foreldrene bruker omvendt psykologi på dem, mens det er mer sannsynlig at voksne gjennomskuer det.
"Forsøk på å bruke omvendt psykologi på voksne kan faktisk slå tilbake", sier Greenberg. "De vil reagere mot forsøket på å manipulere dem med omvendt psykologi. Man kan på en måte ende opp med "omvendt omvendt psykologi". Men det er ingen grunn til å si at det ikke vil fungere på voksne, det må bare være veldig subtilt."

det finnes faser i barndommen der barn er mer mottakelige for omvendt psykologi

hvordan navigere i søskenrivalisering i voksen alder

Slik navigerer du

i voksen alder

Du elsker søsknene dine, men hvorfor gjør de deg så ... "arrrrgh"? Les videre for å finne ut hvordan du kan snu søskenrivalisering til søskenglede

Drama... vennlighet... bitterhet... kjærlighet... bitterhet... vennskap... nag... varme... krangling... bekymring... nedvurdering... Nei, dette beskriver ikke de siste opp- og nedturene i favorittsåpeoperaen din, men forholdet mange mennesker har til familiemedlemmene sine - spesielt til søsken. "For mange av oss eksisterte søskenforholdet allerede før vi kunne snakke", sier Hilda Burke, psykoterapeut, parterapeut og forfatter av The Phone Addiction Workbook. "Fordi de fleste av oss fikk disse relasjonene på et tidspunkt da vi var preverbale, er det ikke sikkert at logikk og fornuft er like fremtredende som i andre relasjoner." Derfor mener Burke - som er medlem av British Association for Counselling and Psychotherapy - at søskendynamikken er den mest utfordrende å endre.
Det betyr ikke at endring ikke er mulig. Hvis du har et vanskelig forhold til søsknene dine, kan du helt sikkert styre det i en mer positiv retning. Men først er det viktig å se på årsakene til at søsteren din får deg til å føle deg utilstrekkelig, broren din gir deg lyst til å skrike, og begge gir deg lyst til å emigrere til den andre siden av kloden for å unngå familiesammenkomster for enhver pris.
Favoritten
Søskenforhold påvirkes av en rekke faktorer, som kjønn, genetikk, livshendelser, opplevelser utenfor familien, penger og foreldrenes forhold. Foreldrenes favorisering er ofte anerkjent som en nøkkelfaktor i søskenrivalisering. Hvis du oppfatter at du ikke er den "favoriserte", kan ditt indre barn ikke annet enn å skrike: "Men det er ikke faaaaaaaaair!" Og hvis du er den "favoriserte", føler du kanskje et ekstra press fra foreldrene dine om å prestere mer, og misliker derfor at søsknene dine har det "lett". Selv om foreldre ofte prøver å behandle barna sine likt, er favorisering faktisk svært vanlig, og forskning har vist at foreldres oppdragelse spiller en viktig rolle når det gjelder å bidra til søskenrivalisering blant voksne. En studie utført ved Cornell University viste at bare 15 % av de som ble intervjuet, følte at de ble behandlet likt med søsknene sine av mødrene sine.
Fødselsrekkefølgen kan også spille en rolle i søskenrivalisering. Som barn ble du kanskje "fortrengt" av et nytt søsken, noe som kan være spesielt utfordrende hvis det er stor aldersforskjell mellom deg og den nyankomne. Du likte kanskje å være "babyen", men med et nytt søsken var du plutselig i midten, noe som kan ha vært urovekkende. "Det kan skape mye fiendskap mot det nye familiemedlemmet", sier Burke, "som kanskje aldri helt forsvinner."
Foreldrefellen
Rivalitet mellom voksne søsken kan komme til uttrykk på ulike måter. Kanskje har du og søsknene dine regelrette krangler? Kanskje er det spydige bemerkninger som preger samspillet mellom dere? Eller det kan være at forholdet mellom dere har gått helt i oppløsning, og at dere nå er fremmedgjorte. Uansett hvordan tankene, handlingene og atferden arter seg, er det ofte

det kan være mye skyld og misunnelse som flyr rundt. "Det ene søskenet kan klandre det andre for at den ene eller begge foreldrene behandler dem ulikt", forklarer Burke. Men i stedet for at det er fordi foreldrene er mer glad i et bestemt barn (noe de fleste mødre og fedre vil ta avstand fra), er det ofte andre faktorer som spiller inn. Kanskje bor moren din nærmere søsteren din enn deg, og er dermed mer tilgjengelig for barnevakt, spontane handleturer og daglig kvalitetstid. Eller kanskje broren din og faren din har samme humoristiske sans, slik at de ler av vitser som for deg ligger høyt oppe på cringe-skalaen. Disse tingene er ingens feil - de bare er sånn. Og jo raskere du kan akseptere dem, jo lykkeligere blir du. Prøv å ikke ta ting personlig. Ditt forhold til foreldrene dine er ditt, deres er deres. Det er ingen vits i å sammenligne dem.
En undersøkelse som ble gjennomført blant en gruppe 18-65-åringer, viste at mer enn en tredjedel hadde et fiendtlig eller likegyldig forhold til sine søsken. Dette er virkelig synd. Selv om søsknene dine kanskje ikke er perfekte (hvem er vel det?), vil du sannsynligvis oppleve at du er mer fornøyd med dem hvis du kan fremme, reparere eller skape et sterkt og positivt forhold til dem. For hvem andre kan du mimre med om den gangen faren din falt i innsjøen på Center Parcs?
Søsteren med de grønne øynene
Så hva kan man gjøre for å bekjempe søskenrivalisering? Først må du finne årsaken til at du bærer nag til eller er frustrert over søskenet ditt. Det er ikke sikkert det er én spesifikk ting, men et virvar av opplevelser og følelser, så sett deg ned og gi deg selv tid til å få utløp for følelsene dine. "Ta ansvar for hvordan din egen bitterhet mot dem påvirker forholdet", råder Burke. Alle historier har to sider (eller tre, eller fire ... avhengig av hvor mange søsken du har), så prøv å se situasjonen fra dine søskens synsvinkel. Hvilken rolle har du spilt opp gjennom årene? Er du helt uten skyld? Sannsynligvis ikke. Hvis du er sjalu på søskenet ditt, er det godt å innrømme det - om ikke annet overfor deg selv. "Mange av oss føler at vi "ikke burde" være sjalu", sier Burke, "så vi undertrykker disse følelsene, og [som med] alle undertrykte følelser, vil de sannsynligvis komme til overflaten på andre måter, kanskje i form av en bitchy kommentar her eller der."
Sjalusi kan vekke preverbale følelser i oss, forklarer Burke. Til syvende og sist bringer det oss tilbake til den tiden da vi først ønsket det noen andre hadde - som vår mors oppmerksomhet - og ikke kunne uttrykke det fullt ut. Så når vi misunner andres prestasjoner, er det vi opplever noe veldig ungt i oss selv. "Derfor må vi være forsiktige med oss selv", sier Burke. I stedet for å reagere på sjalusien, dømme deg selv for å ha slike følelser eller prøve å undertrykke den, bør du være nysgjerrig - spør deg selv hvorfor du føler det slik. Hva er det sjalusien forteller deg? "Så i stedet for å misunne søskenet ditt for det de har, bør du heller fokusere på det du selv kan påvirke, og handle ut fra det", råder Burke. Misunnelse skyldes ofte lav selvtillit og dårlig selvfølelse. Hvis du kan jobbe med disse områdene i deg selv, kan du hindre at ting ved søsknene dine - som din søsters latterlig feilfrie hud eller din brors enorme hus - får deg til å føle deg utilstrekkelig. Du kan ikke kontrollere hva søsknene dine gjør eller hvordan de er, men du kan kontrollere reaksjonen din på det. Hvis det derimot er søskenet ditt som er sjalu på deg, må du huske at sjalusien er deres egen, og ikke din. Som RuPaul sa: "Hva folk tenker om meg, er ikke min sak."
Nå snakker du
Ikke prøv å konkurrere med søsknene dine. Faktisk, ikke prøv å konkurrere med noen. De mest tilfredse menneskene er de som ser på det de har og er takknemlige, ikke de som ser på det andre har og begjærer det. I stedet for å sammenligne hva søsknene dine får fra foreldrene dine og ønske deg det (mer tid, mer kjærlighet, flere telefonsamtaler ... hva som helst), bør du tenke på hva du får fra foreldrene dine og sette pris på det. Eller, hvis du føler at du kan snakke med foreldrene dine om hvordan du har det uten å forårsake tredje verdenskrig, så gjør det. Det er sannsynlig at de ikke er klar over hvor mye det plager deg når de forteller deg endeløse historier om din brors barn, eller hvor opprørt det gjør deg når de forteller deg hvor stor lønnsøkning søsteren din fikk. Den barnslige trangen til å si: "Men hva med meeeeeeee?" kan formuleres på en moden måte, og du kan starte en dialog med noe sånt som: "Jeg vet at du elsker oss alle like høyt, men det plager meg når ..." Ikke vær konfronterende eller uhøflig; bare fortell hva du føler. Sannsynligheten er stor for at de ikke aktivt prøver å såre deg, men at de rett og slett bare er litt uoppmerksomme. Hvis du gjør dem oppmerksomme på dette, kan de endre atferd. Eller du kan prøve å snakke med søsknene dine. Det kan godt hende at du oppdager at foreldrene dine har fortalt dem alt om dine prestasjoner, og at søsknene dine er like irriterte/opprørte/frustrerte. Voila: en opplevelse som knytter bånd!
Støttespill
Hvis det å snakke med familien din ikke er et alternativ, og det bare vil føre til en større splittelse i forholdet, kan du prøve å akseptere situasjonen så godt du kan. Du får kanskje ikke så mye støtte eller anerkjennelse fra foreldrene eller søsknene dine som du skulle ønske - men det er helt greit. Støtten og anerkjennelsen kan du få andre steder: fra partneren din, andre familiemedlemmer, venner eller dine egne barn. Når det gjelder dine egne barn, bør du prøve å oppdra dem slik at de ikke får negative problemer med søsknene sine i voksen alder. Selv om det er umulig å behandle alle barn helt likt - de har alle ulike behov, ønsker, talenter og personligheter - er det viktig at hele familien anerkjenner hvert enkelt barns evner og egenart. Ikke sammenlign barna deres eller definer hva "suksess" betyr for dere. Suksess er forskjellig for alle - enten du er barn eller voksen. Det viktigste et barn trenger å vite, er at foreldrene "støtter dem" og er stolte av dem og deres prestasjoner - uansett hva de måtte være.
Krangling eller bitching?
Mens søskenrivalisering blant barn ofte kan resultere i harmløse krangler eller konkurranse om den siste kjeksen, kan søskenrivalisering i voksen alder få en mye mer giftig og ubehagelig karakter. Det kan gnage, gnave og til slutt gjøre hver eneste familiesammenkomst utrolig pinlig og morsom. Det er det ingen som ønsker. Selv om det ikke alltid er like lett å heve seg over de spydige kommentarene du får, eller å smile falskt når søsteren din forteller den "morsomme" historien om da du ved et uhell sølte rødvin på brudekjolen hennes, må du ikke gi igjen med dine egne passiv-aggressive kommentarer. Og hvis broren din stadig prøver å lokke deg ved å kalle deg "Muppet" (det "søte" kallenavnet han ga deg da dere var barn), skal du bare la være å engasjere deg. Bare fortsett som om han har kalt deg ved ditt egentlige navn. Han vil kanskje ha en reaksjon, så ikke gi ham tilfredsstillelsen av å gi ham en. Du kan alltids skrike inn i en pute senere! Hvis det bare er godmodig fleiping, kan du selvfølgelig le av det og nyte tiden dere tilbringer sammen.
Søskenforhold er ofte de lengste vi har i livet, så det å prøve å pleie dem - eller i det minste ikke la seg irritere av dem - kan være en viktig del av lykken vår.

identifisere årsaken til at du bærer nag til søskenet ditt

"Jeg har alltid følt meg akterutseilt"

"Broren min er to og et halvt år eldre enn meg. Foreldrene mine hadde planlagt å få bare ett barn, men så innså de at det ville være fint med et søsken til Paul, og så kom jeg til. Jeg er en naturlig konkurransemenneske, men som den yngste tapte jeg de fleste lekene vi spilte. Paul var bare litt mer avansert, og han ville aldri lære meg alle reglene for å gi seg selv en fordel - noe han benekter den dag i dag. Jeg har alltid følt meg akterutseilt. De andre områdene der jeg begynte å bli bedre enn Paul, betydde ikke så mye for meg. Uansett hva Paul gjorde, ville jeg gjøre det samme. Jeg prøvde til og med å følge ham til Cambridge University - han fikk plass, men ikke jeg. Det er fortsatt et sårt punkt for meg. Paul er ganske uvitende om alt dette. Vi er gode venner og står hverandre nær. Denne rivaliseringen er veldig ensidig; han ser det ikke som en konkurranse." Jessica, 35 år

Kjente søsken

"Å ha mange søsken er som å ha innebygde bestevenner" Kim Kardashian
"Han er uhøflig, arrogant, skremmende og lat. Han er den sinteste mannen du noensinne vil møte. Han er som en mann med en gaffel i en verden av suppe." Noel Gallagher  om Liam
"Min første jobb er å være storesøster, og det tar jeg veldig alvorlig" Venus Williams
"Det er det der mellomstebror-syndromet. Det eldste barnet har en veldig tydelig identitet, og babyen får mye oppmerksomhet. mellomstebroren er litt i ingenmannsland." Owen Wilson
"Vær snill mot søsknene dine, de er den beste forbindelsen til fortiden din og de som mest sannsynlig vil bli hos deg i fremtiden." Baz Luhrmann

Kraften i vennskap

kraft

av

Sterke personlige bånd i livet kan gi oss mye mer enn bare vennskap; vennskap kan forme hvem vi er og øke vårt generelle velvære

Words  Julie Bassett & Laurie Newman

Friendskap er det vanskeligste i verden å forklare. Det er ikke noe man lærer på skolen. Men hvis du ikke har lært betydningen av vennskap, har du egentlig ikke lært noe som helst."
Dette er Muhammad Alis kloke ord, som forsto både hvor viktig vennskap er i livene våre, og hvor vanskelig det er å sette ord på hva vennskap betyr. Det er en gjensidig hengivenhet mellom to mennesker som bryr seg om og respekterer hverandre. Dine nærmeste venner er de du kan stole på når du trenger dem, som du kan le med, som du liker å være sammen med, og som du kommuniserer med jevnlig.
Vår oppfatning av vennskap endrer seg over tid. Som små barn er det ikke uvanlig å bli venner med fremmede i parken etter bare noen minutter i rutsjebanen. På skolen kan bestevennene skifte med svimlende regelmessighet. I tenårene og i begynnelsen av tjueårene, når det sosiale livet er på topp, kan vennskapene være omfattende og inngå i et større nettverk av bekjente og forbindelser som man kan ha det gøy med. Når vi blir eldre, skifter det igjen. Vennskapene våre forfines etter hvert som vi navigerer gjennom arbeidsliv, ekteskap, barn og mindre sosial tid. Hvis vi er veldig heldige, kan det til og med være venner som klarer seg gjennom alle disse livsfasene, og historiene deres er tett sammenvevd med våre egne.
Hvordan vi får venner
Alle de ulike vennskapene vi knytter gjennom livet, har en funksjon og bidrar til å forme den personen vi blir. Men de har alle visse elementer til felles. Vi danner vanligvis vennskap basert på to nøkkelfaktorer: omgivelsene våre og våre individuelle preferanser.
Vi får gjerne venner ved å være på samme sted, både bokstavelig og i overført betydning. De første vennene våre er gjerne de vi går i barnehage eller førskole med, eller barn av foreldrenes venner. Gjennom hele skoletiden er de fleste av vennene våre også klassekamerater, og senere venner på college, romkamerater og arbeidskolleger. Vi møter kanskje mennesker gjennom klubber og hobbyer vi deltar i. Vi tiltrekkes av mennesker som deler de samme interessene og som har lignende livserfaringer som oss selv, og derfor er de fleste av vennene våre i samme miljø som oss og omtrent på samme alder. Vi tiltrekkes også av venner som deler våre ideologier og overbevisninger.
I tillegg velger vi noen venner ut fra våre egne individuelle preferanser. Dette kan overlappe med omgivelsene våre, særlig hvis vi aktivt forfølger en interesse og håper å treffe andre i området som deler samme interesse. Men takket være internett kan vi også "møte" mennesker som deler de samme interessene på nettet, og over tid kan de bli ekte venner.
Typer vennskapsgrupper
Mange studier har undersøkt de ulike formene for vennskap som vi kan oppleve. En av disse studiene, utført av sosiologiprofessor Janice McCabe ved Dartmouth University, fant at det finnes tre forskjellige typer vennskap. Selv om forskningen hennes var relatert til collegestudenter, antas den sannsynligvis å være representativ for befolkningen generelt.
Den første er "Tight-knitteren", som er en person med en svært tett vennegjeng,

som alle kjenner hverandre og er tett knyttet til hverandre. Det antas at denne typen gruppe er utmerket for sosial støtte, men at den kan være ganske skjør, og at konflikter mellom medlemmene i gruppen kan påvirke alle og endre dynamikken.
Den andre kategorien er "Compartmentaliser", som har flere klynger av ulike vennskapsgrupper. De fleste av oss identifiserer oss nok med denne kategorien, med grupper av venner vi har kjent siden skolen, jobbvenner og venner fra klubber eller hobbyer. Dette kan være et nyttig oppsett, ettersom vi henvender oss til de ulike klyngene for å dekke ulike behov.
Den siste gruppen er "Sampleren", som har en tendens til å ha en-til-en-vennskap med en rekke enkeltpersoner, snarere enn grupper av mennesker. Dette kan føre til at en Sampler føler seg noe sosialt isolert og mangler en følelse av tilhørighet. Når det er sagt, er Samplere ofte ganske uavhengige, og de er ikke avhengige av en gruppe for sin egenverdi eller personlige suksess.
Enten du foretrekker gruppesamtaler og -arrangementer eller en-til-en-samtaler over en kopp kaffe, kan den gruppen du identifiserer deg mest med, fortelle deg mye om deg selv når det gjelder din personlige vennskapsstil. Hvilken type vennskapsstil vi tiltrekkes av, henger sammen med vår egen personlighet og atferd, og det å identifisere hvilke typer vennskap vi har, kan avsløre mye om oss selv.
En person som er ganske innadvendt, har mindre sannsynlighet for å ha store vennegrupper, og foretrekker i stedet å ha meningsfulle én-til-én-relasjoner. Disse kan være mindre utmattende og mer overkommelige for dem som liker å være sammen med andre i roligere omgivelser, og som føler seg fortapt i store grupper - selv når de består av venner. For den som er mer utadvendt, er det spennende og lystbetont, energigivende og fornøyelig å møte mange venner på én gang. Det kan være at du liker litt av begge deler - store sosiale sammenkomster og mindre møter med venner enkeltvis. Ved å være tro mot oss selv kan vi få mest mulig ut av vennskapene våre.
Hvor mange venner kan vi håndtere?
Det kan være grenser for hvor mange venner vi kan opprettholde. Ifølge den britiske antropologen Robin Dunbar er vi skapt for å bare kunne håndtere et sosialt nettverk av en viss størrelse. Han har satt grensen for hvor mange mennesker vi kan ha en meningsfull forbindelse med, til 150. Gjennom omfattende studier av både samtidige og historiske data fant Dunbar ut at 150 gjennomgående var det maksimale antallet en sosial gruppe kunne nå før den enten kollapset eller delte seg i ulike fraksjoner.
Dette kan virke mye, og du vil sannsynligvis slite med å nevne 150 personer på stående fot, men dette er det totale antallet personlige forbindelser du kan ha i livet ditt. Dette tallet omfatter anslagsvis fem nære og kjære (som nærmeste familie eller bestevenner), 15 nære venner, ytterligere 50 venner, og våre mer tilfeldige vennskap utgjør til sammen 150 meningsfulle kontakter. Hvis vi tar teorien videre, har vi kanskje 500 bekjente og 1500 ansikter vi kan kjenne igjen. Dette er en rekke verdier, og avhengig av personlighetstype kan du ha et mye lavere antall, eller du kan ha flere mennesker i de første kretsene og langt færre etter hvert som du ekspanderer utover. Hele denne teorien er knyttet til "hypotesen om den sosiale hjernen". Dunbar hevder at grunnen til at primater har uvanlig store hjerner i forhold til kroppsstørrelsen, er at de skal kunne håndtere disse komplekse sosiale systemene - vennskap er kognitivt krevende.
Hvem som tilhører hvilke av disse sosiale sirklene, handler ofte om hvor ofte vi kommuniserer med dem. De du tar deg tid til, vil sannsynligvis være dine nærmeste venner. Jo mindre du kommuniserer med noen, jo lenger utenfor de meningsfulle kontaktene dine vil de sannsynligvis befinne seg.
"Det som avgjør disse lagene i det virkelige liv, i en verden ansikt til ansikt ... er hvor ofte du treffer folk", sier Dunbar. "Du må hver dag ta en beslutning om hvordan du skal investere den tiden du har til rådighet for sosial interaksjon, og den er begrenset."
Innvirkning på helse og velvære
Dunbar uttalte også følgende i en senere gjennomgang: "Vennskap er den viktigste enkeltfaktoren som påvirker vår helse, velvære og lykke." Det er derfor ingen overraskelse at de som er ensomme, er mer utsatt for depresjon og andre psykiske lidelser.
Men hvordan kan noe så enkelt som vennskap ha en så dyptgripende effekt på oss? Delvis skyldes det hjernekjemien vår. Oksytocin er et hormon som skilles ut av hypofysen i hjernen. Dette molekylet omtales ofte med de noe snodige kallenavnene "kosehormonet" eller "kjærlighetshormonet". Effekten er bedre kjent hos kvinner, ettersom oksytocin er viktig i forbindelse med fødsel og amming, samt bidrar til å danne båndet mellom mor og barn. Det samme hormonet frigjøres også hos menn, noe som er en av grunnene til at hud-mot-hud-kontakt er så viktig når barnet er født. Oksytocin er en viktig faktor i oppbyggingen av sterke relasjoner, og det bidrar til å styrke tilknytningen og lojaliteten til partneren vår. Det er også svært viktig for våre sosiale bånd og vennskap, ettersom det spiller en rolle i utviklingen av tillit.
Et annet hormon som spiller en rolle i vennskap, er progesteron. Man tror også at når du føler deg følelsesmessig nær en venn, øker progesteronnivået, noe som fører til bedre velvære og redusert stress og angst. Det bidrar også til å skape sterke bånd mellom venner, noe som er grunnen til at du og vennene dine føler dere beskyttende overfor hverandre. Ifølge NHS UK kan stress føre til fysiske symptomer (som hodepine, muskelspenninger og mageproblemer), psykiske symptomer (konsentrasjonsvansker, følelse av overveldelse, bekymring) og atferdsendringer (irritabilitet, søvnproblemer, endret appetitt, unngåelse av andre mennesker). Å ha sterke vennskap i livet kan derfor hjelpe oss med å håndtere disse symptomene ved å forbedre stresskontrollen vår. Bare det å ha noen du stoler på å snakke med når du er bekymret eller overveldet, kan ha stor effekt på velværet ditt.
En studie fant at sterke sosiale bånd kan også bidra til at du holder deg skarpere når du blir eldre. Man har observert bedre kognitiv funksjon senere i livet hos personer med sosiale relasjoner og vennskap av høy kvalitet. I tillegg kan gode vennskap faktisk hjelpe deg til å leve lenger også. Det antas at de som har mer sosial støtte i livet, har større sannsynlighet for å bli eldre. Noen studier tyder til og med på at brystkreftpasienter som har et stort sosialt nettverk de kan støtte seg til, har høyere overlevelsesrate.
Venner med fordeler
Det finnes praktiske fordeler ved å ha venner som også kan påvirke den generelle helsen din og

Gode vennskap kan til og med bidra til at du lever lenger

Digitale relasjoner: en ny modell for vennskap?

Hvis Dunbar har rett i at vi bare kan håndtere 150 personlige kontakter til enhver tid, hvor passer da sosiale medier inn? Vi kan ha hundrevis eller tusenvis av forbindelser på disse nettverkene. Det antas at hjernen kan skille mellom nettpraten vi har med bekjente og de sosiale interaksjonene vi har ansikt til ansikt, men det krever likevel en del av vår kognitive kraft. Det betyr at vi kan bruke noe av "vennskapsenergien" vår på disse nettbaserte kontaktene i stedet for å pleie de fysiske vennskapene våre.
Å være på nettet tar også verdifull tid, noe som gir oss færre muligheter til å investere i våre virkelige relasjoner. Dette kan over tid svekke styrken i vennskapene vi har ansikt til ansikt. Selv om sosiale medier absolutt har sin plass for å hjelpe oss med å føle oss knyttet til hverandre, må du sørge for at de ikke tar fra deg de virkelige relasjonene dine, ettersom det er disse båndene som har størst positiv effekt på trivselen din.

Vennskap mellom menn og kvinner

Generelt sett er det noen forskjeller mellom mannlige og kvinnelige vennskap, selv om de generelle fordelene for helse og velvære er omtrent de samme. Vennskap mellom menn og kvinner oppstår ofte rundt en felles aktivitet og har en tendens til å være mindre intime. De er imidlertid mer robuste, ettersom mannlige venner har større sannsynlighet for å beholde vennskapet etter for eksempel en uenighet. Mannlige vennegjenger kan være mer stammepregede, og møtes i større grupper i stedet for én og én. Vennskap mellom kvinner er derimot mer basert på støtte, intimitet og tilknytning. Kvinner er mer tilbøyelige til å ønske å tilbringe tid på tomannshånd med en venn, for å ha tid til å prate og kommunisere tanker og følelser. Kvinner har en tendens til å kreve mer kommunikasjon med hverandre for å opprettholde et vennskap, og disse relasjonene kan være mer skjøre hvis det oppstår en tvist. Kvinnelige forbindelser er imidlertid følelsesmessig sterkere, og båndet er større. Dette gjelder selvfølgelig ikke for alle vennskap, siden alle våre relasjoner er unike, men disse fellestrekkene har blitt observert i en rekke studier.

velvære. Hvis du for eksempel ønsker å starte et nytt treningsregime, er det mye mer sannsynlig at du holder deg til det hvis du har en venn ved din side. Eller hvis vi ser at en venn får positive resultater av et nytt kosthold, kan vi føle oss mer motivert til å følge deres eksempel. Vi har allerede slått fast at hjernen vår er programmert til å frigjøre hormoner som fremmer tillit og tilknytning i vennskap, noe som betyr at vi er mer tilbøyelige til å etterligne atferd hos dem som står oss nærmest.
Dette kan ha en betydelig effekt på livsstilen vår. Enten målet er å gå ned i vekt, bli sterkere, spise bedre eller ta mer vare på oss selv, er det langt mer sannsynlig at vi lykkes hvis vi gjør det sammen med vennene våre. I sin tur kan denne positive atferden bidra til å holde stressnivået i sjakk, senke blodtrykket, opprettholde en sunn vekt, sove bedre og mye mer. Alt dette forbedrer helsen, velværet og den mentale tilstanden vår.
Baksiden av medaljen er selvfølgelig at det er like sannsynlig at vi etterligner negativ atferd hos vennene våre. Hvis dette er tilfelle, er det verdt å vurdere om slike vennskap fortsatt er sunne - eller om de negative vanene de bringer inn i livene våre, hemmer våre personlige mål?
En annen positiv fordel med vennskap er at de lærer oss mye om oss selv. Vi gjenkjenner ofte visse trekk hos vennene våre som vi finner attraktive, og ut fra det kan vi begynne å danne oss et bilde av hva slags person vi er eller ønsker å være. Vi velger ofte venner som representerer de samme verdiene som oss selv, noe som hjelper oss å få bekreftet våre tanker, meninger og overbevisninger, noe som gir oss selvtillit og selvfølelse. Vennene våre ser oss som den vi virkelig er, og det er mindre sannsynlig at vi setter opp barrierer eller adopterer en persona rundt dem vi føler oss mest komfortable med, noe som er veldig befriende.
Med så positive effekter av å ha gode vennskap er det viktig å pleie båndene til de som står oss nærmest. Det sies at det å miste et godt vennskap kan sammenlignes med sorgen over å miste en av sine kjære eller et brudd med en romantisk partner. Tilbring tid med vennene dine, send dem meldinger for å sjekke at de har det bra og vis hvor mye du setter pris på dem, så vil du fortsette å høste fruktene av de sterke, positive vennskapene du har knyttet opp gjennom årene.

å gi slipp på venner

Når vi begir oss ut på livets reise, møter vi mange mennesker på veien, men det kan være slitsomt å ha for mange venner

Altfor ofte holder vi fast ved vennskap som ikke lenger tjener oss

Onderveis i livet vil du uten tvil møte mange mennesker. Noen av disse menneskene vil ende opp med å bli våre venner etter hvert som vi navigerer oss gjennom livet. Vennskap kan oppstå når vi møter mennesker på ulike stadier i livet, for eksempel når vi går på skole og universitet, når vi begynner i en ny jobb, eller når vi begynner med hobbyer. Men hva kjennetegner egentlig en ekte venn? Hva er forskjellen på bekjente og livslange følgesvenner? Og hvorfor bør man holde fast ved noen og ikke andre?
De tre typene vennskap
Ifølge Aristoteles finnes det tre typer vennskap: nyttevennskap, nytelsesvennskap og dydsvennskap. Nyttevennskap er relasjoner som er til gjensidig nytte for begge parter, og de er de mest funksjonelle av de tre. Det kan for eksempel være en nabo som mater hunden din, eller en kunde på jobben. Nytelsesvennskap oppstår når noen deler de samme interessene som deg. Til slutt er dydsvennskap basert på gjensidig respekt og medfølelse, og de oppstår vanligvis over lang tid. Disse vennskapene er basert på at man deler de samme verdiene og ambisjonene, og de kan utvikle seg allerede i skoleårene. Men hvordan skal vi kunne leve et balansert liv med så mange vennskapskretser? Og er det mulig å ha for mange venner?
Altfor ofte holder vi fast ved vennskap som vi ikke lenger er tjent med, og derfor er det viktig å ta et skritt tilbake nå og da for å revurdere og spørre deg selv om vennskapet er til nytte for deg. Du må stille deg selv noen viktige spørsmål: Gjør dette vennskapet meg lykkelig? Er denne personen verdig min dyrebare tid?
På tide å gi slipp
Kanskje kan du identifisere et forhold som ikke gjør deg lykkelig, og som du ofte forlater med en trist følelse. Kanskje har du et giftig vennskap som fører til krangling og konstant negativitet. Det er mange grunner til at vi holder fast ved visse venner, men en vanlig årsak er tid. Hvis vi har investert mye tid i et forhold, holder vi fast ved det. Men uansett om dere har vært venner i én måned eller ti år, hvis forholdet ikke tilfører noe til livet ditt, hvorfor kaste bort mer tid på å prøve å fikse det? Kanskje du anstrenger deg sammen med noen uten at det blir gjengjeldt - slike ensidige vennskap kan føre til at du føler deg utslitt. Akkurat som med unødvendige gjenstander i hjemmet, er det mulig og til og med anbefalt å rydde ut blant vennene dine.
Mindre er mer
Å fokusere på de menneskene som betyr mest, er et skritt i riktig retning. Vi må frigjøre oss fra stresset som oppstår når vi prøver å gjøre folk til lags, og i stedet fokusere på de menneskene som gjør oss lykkelige. Hvis du velger å ha færre, men mer verdifulle venner, slipper du det uønskede presset det er å sjonglere tiden din mellom for mange mennesker. Ta en pause og tenk over hvordan du føler deg. Føler du at du sprer deg for tynt utover? Ønsker du å investere mer energi og tid i mennesker som betyr noe for deg? Da er det på tide å stokke om i vennskapskretsen din og rette oppmerksomheten mot de menneskene som faktisk er til nytte i livet ditt.
Spillet om tallene
Når vi tenker på Dunbars påstand om at vi har 150 meningsfulle forbindelser, 50 venner, 15 nære venner og fem kjære, er de ekte vennene dine som stiller opp for deg i tykt og tynt, de du vil inkludere i dette magiske tallet fem.
Ta deg tid til å tenke på disse fem ultimate bestevennene, og spør deg selv om du tilbringer nok tid sammen med dem. Dunbar mener at en av de viktigste grunnene til at vi bør rydde opp i og avgrense vennskapene våre, er at vi kan sikre at vi deler tiden vår på en effektiv og overkommelig måte. Å ha en liten, intim vennegruppe betyr at du kan fokusere på hvorfor disse vennene gjør deg lykkelig, og konsentrere deg om å bygge sterkere bånd. Fokuser på disse små, intime vennegruppene, og vær trygg når du bestemmer deg for å gå bort fra de relasjonene som ikke lenger fungerer. Du vil oppdage at du blir lykkeligere, får mer energi og blir flinkere til å disponere tiden din.

Bli kjent med deg selv

Den personen du trenger å bli aller best kjent med, er deg selv. Å tilbringe kvalitetstid i ditt eget selskap er en av de beste måtene du kan forstå hva som gjør deg lykkelig og hva som får sjelen din til å synge. Når vi har for mange venner, glemmer vi ofte våre egne problemer fordi vi blir overveldet av alle de andres. Vi setter våre egne problemer og bekymringer i bakgrunnen - men det er feil, og det er da det kan bli litt for mye. Ta deg tid til å organisere og reflektere over din egen reise, og slutt å bekymre deg for alle andre. Hvorfor ikke gå en tur i den lokale parken eller bruke en time på noe du liker å gjøre i ensomhet, for eksempel å bake eller lage musikk.

La det fise ut

Å avslutte et vennskap er aldri en enkel oppgave, men hvis du har identifisert et vennskap som ikke lenger tjener deg, så er det en oppgave som må gjøres. En måte å kutte noen ut av livet ditt på er ved å sakte redusere kontakten og tiden du tilbringer med vedkommende. Begynn med å ikke avtale å møtes så ofte, og unngå å sende tekstmeldinger tilbake så ofte. Det er kanskje ikke lett, og du vil uunngåelig savne vedkommende fra tid til annen, men bare husk deg selv på hvorfor du har bestemt deg for å gi slipp.

Unngå giftige mennesker

På et eller annet tidspunkt i livet vil vi uunngåelig møte noen som er giftige. Giftige mennesker er slitsomme og negative, og ofte er det mennesker som krever for mye energi og tid. De er lette å identifisere fordi de kan gjøre deg engstelig og trist. Det er disse vennene vi må ta avstand fra. Du kan fortelle dem hva du har tenkt å gjøre ved å forklare dem ansikt til ansikt hvorfor du har valgt dem bort, og gå din vei med hevet hode. Vær tydelig i den retningen du går i, og gå bort fra mennesker som ikke gjør deg lykkelig.

© Getty Images / cienpies

magien ved å klemme

magi

Lange perioder uten fysisk kontakt kan ødelegge den mentale helsen vår - og det er det en god grunn til

Ord  Faye M Smith

Tcovid-19-pandemien endret mange ting i dagliglivet, særlig når det gjelder sosial kontakt. Faktisk sa mer enn en tredjedel* av britene at de aldri ville ta klemmer for gitt igjen. Og det er en god grunn til at det å holde seg en meter eller to unna våre kjære rammet hardt og føltes mer enn bare upraktisk. "Realiteten er at klemming - en handling vi mennesker har gjort instinktivt i all evighet - har en svært reell virkning som strekker seg langt utover nærhet", sier psykoterapeut og parterapeut Audrey Stephenson. "Gjennom berøring beroliger vi følelsesmessig, regulerer nevrologisk, hviler kardiovaskulært og knytter sjelelig kontakt. Det er en hel del tap." Her er hvorfor en enkel klem kan være en umiddelbar helbreder..
Se opp for eventuelle faresignalers
Oksytocin er også kjent for å øke humøret ditt, samtidig som det reduserer stress og depresjon. Tegn på at du har manglet en essensiell oksytocinutskillelse kan være subtile, som for eksempel en endring i dine vanlige spise- eller drikkevaner. "Du kan også oppleve søvnforstyrrelser, konsentrasjonsvansker og irritabilitet", sier Meg Arroll, psykologspesialist ved Healthspan. "Så hvis restriksjonene gjør at du ikke kan klemme dine nærmeste, bør du i det minste sørge for å snakke om hvordan du har det med nære venner og familie."
Påvirkningen på den psykiske helsen
80 %** av voksne i Storbritannia sier at sosial distansering, eller "fysisk distansering", som Verdens helseorganisasjon kaller det, har en negativ innvirkning på deres psykiske helse. likevel kan klemmer, hvis vi får lov til det, være en rask og kostnadsfri løsning. "Klemming har mange fordeler for velværet vårt", sier Dr. Rachel Chin, en klinisk psykolog fra Pennine Care NHS Foundation Trust. "Det utløser frigjøring av hormonet og nevrotransmitteren oksytocin i kroppen vår, og høyere nivåer av dette er forbundet med økt følelse av avslapping og trygghet."
Hvorfor timingen er avgjørende
De fleste av oss har kjent på det - det pinlige øyeblikket når en klem varer en brøkdel lenger enn vi ønsket, noe som resulterer i en negativ følelse. "Nervesystemet vårt reagerer på en klem enten med fullstendig kroppslig avspenning (hvis vi har et tillitsfullt forhold til den som klemmer), eller så kan vi føle oss stive og fanget (hvis vi ikke har det)", sier Audrey. Selv om det dessverre ikke finnes noen forskning som viser hvor lenge en klem bør vare, kan lengden på klemmen påvirke hvor dyptgripende den er. "En rask sosial klem kan fungere som et bindeledd og en bro til følelsen av at "vi er forbundet" og "jeg eksisterer"", sier Audrey. "Men når du slapper av i en lang klem, kan du til og med tilpasse pusten eller hjerteslagene til den andre personen, noe som kan gi indre ro."
Alt stammer fra barndommen
Det er en annen grunn til at en klem får deg til å føle deg trygg og sikker. "Å bli klemt kan aktivere muskelminnet fra da vi ble trøstet som barn", sier Audrey. Det er derfor det å ikke få fysisk kjærlighet i tidlige år ofte kan påvirke forholdet til voksne. "Menneskelig kontakt er livsviktig gjennom hele livet", sier Dr. Arroll. "Uten denne tilknytningen kan vi bli usikre i forhold til voksne, eller rett og slett unngå dem helt. Men menneskesinnet er åpent for forandring - så hvis du ikke har vokst opp med en trygg tilknytning, kan du fortsatt utvikle en senere i livet gjennom selvinnsikt eller terapi."
Bekjemp forkjølelse
Ironisk nok kan klemming faktisk hjelpe deg med å bekjempe sykdom, samtidig som det å begrense menneskelig kontakt hindrer bakterier i å spre seg. "Det finnes bevis for at klemming kan styrke immunforsvaret ditt", sier Dr. Arroll. "En studie av over 400 friske voksne viste at klemming økte beskyttelsen mot å bli forkjølet. Hos dem som likevel ble forkjølet, førte hyppigere klemmer til mindre alvorlige symptomer." Selv om dette ikke bør være en grunn til å ignorere myndighetenes retningslinjer.
Få tilbake "feel good"-faktoren
Det finnes noen alternativer til klemmer. "Smil, øyekontakt og gestikulering, i tillegg til varme verbale uttrykk, kan ha lignende fordeler", sier Dr. Chin. "Prøv å kose med en pute - hvis du sprayer en beroligende duft på stoffet, kan det også hjelpe deg til å føle deg beroliget."
Kjæledyr kan gjøre en forskjell
Eier du en labrador, vizsla eller puddel? De er de hunderasene som har vist seg å være best til å redusere angstnivået hos sine eiere***. "Å stryke og kose med et kjæledyr utløser en flom av oksytocin, så fysisk berøring med kjæledyr kan hjelpe", sier Dr. Arroll. Studien viste også at det å klappe en hund i 15 minutter kan senke blodtrykket med 10 %, og hjelpe mot Alzheimers og hjertesykdommer. Foretrekker du katter? Sphynx og ragdoll kom ut som to av de rasene som best motvirker depresjon, muligens på grunn av kjærligheten de krever.

klemmer har en virkning som strekker seg langt utover nærhet

Å omfavne
fremtiden

Med frykten for at nye bølger av covid-19 eller andre pandemier skal skylle inn over samfunnet, er det usikkert om det i fremtiden vil være mulig å holde rundt sine kjære eller gi en rask klem for å ønske fremmede velkommen. "Andre land og kulturer har andre måter å hilse på, så det er ikke den eneste måten å ønske andre velkommen og vise hengivenhet på", sier Arroll. "Som mennesker er vi svært tilpasningsdyktige. Det som føles kleint nå, for eksempel en albue mot albue, kan med tiden bli en del av vår fysiske fortelling. Forskning viser imidlertid at selv om en virtuell klem kan være en hyggelig gest, er det lite sannsynlig at den vil ha den samme psykologiske effekten."

© Getty Images / Johanna Svennberg

*Higgidy Simple Pleasures-undersøkelsen mai 2020. **Undersøkelsen Superdrug og My Online Therapy. ***Tombola

GLEDEN AV VENNER SOM KREVER LITE VEDLIKEHOLD

lite vedlikehold

venner

Bare ved å dele et smil og en vennlig prat med tilfeldige bekjente kan du tilføre velværet ditt en helt ny dimensjon

Ord  claire cantor

I om du svømmer eller går tur med hunden regelmessig, handler i nærområdet eller besøker favorittkafeen din med jevne mellomrom, har du sannsynligvis fått noen enkle, tilfeldige venner - mennesker du treffer uten å planlegge det, og som deler en munter prat eller et muntert hei som lyser opp dagen din og får deg til å føle deg lagt merke til og ivaretatt.
Det er et både flyktig og intimt vennskap; man deler råd og forteller om problemer, men det er ingen forpliktelser eller forventninger. Det er et forhold uten press og med fordeler som gir en god følelse. slik kan du gjenkjenne, bygge opp og pleie disse uformelle vennskapene.

Dr. Timothy Sharp
Dr. Sharp er forfatter av Håndbok i lykke og 100 veier til lykkeog er en positiv psykolog og forkjemper for mental helse.
drhappy.com.au

Kate Leaver
Kate er forfatter av The Friendship Cureog er journalist og foredragsholder.
kateleaver.com

Dr. Emma Seppälä
Dr. Seppälä er forfatter av The Happiness Trackog er forskningspsykolog ved Yale University.
emmaseppala.com

Vennskap er den viktigste bidragsyteren til lykke

1finn venner En tilfeldig venn er en person du bryr deg om, men som ikke krever for mye av deg i form av tidsinvestering, energi og følelser. De er mer enn bare et bekjentskap, men ikke en fortrolig.
Vennskap, og relasjoner mer generelt, er ifølge Dr. Timothy Sharp den viktigste bidragsyteren til lykke, velvære og til og med lang levetid, og kvaliteten på relasjonene våre avgjør i bunn og grunn livskvaliteten vår. Et vennskap med lav innsats er et enkelt forhold - en ren nytelse, som skummet på toppen av kaffen.
GJØR DET Dyrk venner som krever lite vedlikehold - bli med i en regelmessig treningsgruppe, en bokgruppe eller et kor; besøk den lokale kafeen eller opprett en "Conversation Café" (cafe-conversations.co.uk). Inviter naboene dine på en enkel morgenkaffe, eller finn et lokalt prosjekt der du kan jobbe frivillig et par timer i uken.

2Prøv mikro interaksjoner En liten prat på kafeen eller et vennlig ord i kassen på supermarkedet kan gi en viktig følelse av tilhørighet og egenverdi i en verden som beveger seg raskt. Dr. Sharp sier at positive "mikrointeraksjoner" som dette kan gjøre oss i bedre humør, øke kreativiteten og bygge opp motstandsdyktighet. Studier viser at ensomhet kan være en større trussel mot helsen enn fedme, og derfor er positive sosiale interaksjoner enda viktigere GJØR DET Begynn med en trygg, forutsigbar prat, eller still spørsmål til den andre personen for å minimere eksponeringen. Gi en kompliment til en fremmed, eller hjelp andre med tunge vesker. Innled en samtale om en felles interesse - hvis dere begge holder i en bok på perrongen eller går tur med hunden, så la det være fokus.

3Ta det til  pålydende Det ligger i menneskets natur å ønske å føle seg bekreftet og anerkjent, verdsatt og elsket. Vi får kanskje tilfredsstilt dette behovet gjennom familien, jobben eller lokalsamfunnet, men vennskapene våre gir oss en sjenerøs, agenda-fri tilførsel av selvtillit og kontakt - og vi blir akseptert på stedet hvil. Kate Leaver mener at uformelle vennskap kan gi oss en varm og behagelig følelse av å bli likt, uten følelsesmessig press - og det kan være en forfriskende lettelse GJØR DET Å være klar over hvordan uformelle vennskap kan få oss til å føle oss, er et godt insentiv til å dyrke dem. Emma Seppälä minner oss på at vi alle er langt mer like enn vi er forskjellige - vi ønsker alle å være lykkelige, vi har alle opplevd lidelse og smerte, og vi er alle både sårbare og sterke. Når du husker dette om andre, vil du føle deg nærmere dem og også våge å knytte kontakt med dem.

4Overhold grensene Et vennskap med lav innsats gir frihet fra forutinntatte ideer og krav, men kan også gi en nærende relasjon av høy kvalitet. Vi er ikke fanget i faste roller i vennskap basert på aktivitet og uformell prat.  GJØR DET Få mest mulig ut av "uforpliktende" vennskap ved å flytte fokus fra deg selv til aktiviteten dere deler. Nyt et felles øyeblikk eller en idé i stedet for å fordype deg i din indre verden, og du vil føle deg oppløftet av et hyggelig, vektløst forhold.

5Vær åpen Å omgås et mangfold av mennesker og bygge sunne relasjoner gir farge og fylde til livet vårt. Dr. Sharp sier at ved å ha en bred krets av vennskap og interaksjoner åpner vi opp for et bredere og mer variert spekter av livserfaringer. Nøkkelen er å unngå å gjøre antakelser og dømme andre, sier han, og det er ikke alltid like lett! Men hvis vi kan unngå å dømme andre på forhånd, gir vi oss selv de beste mulighetene til å finne, pleie og utvikle et rikt nettverk av venner - og en tilfeldig venn kan bli en bestevenn for alltid GJØR DET Hold det lavmælt ved å vise interesse for folks livserfaringer - du vil bli overrasket over hvor mye dere har til felles. Vi har så mye å lære av hverandre, av de utfordringene andre har vært gjennom, og av deres perspektiv på livet.

hva det vil si å være ensom

Hva det betyr

Wi blander ofte sammen ensomhet med det å være alene eller sosialt isolert. Det er sant at det å være alene kan gi en følelse av ensomhet, men det er også mulig å føle seg intenst ensom mens man er omgitt av mennesker, på samme måte som det er mulig å føle seg fullstendig tilfreds i absolutt ensomhet.
Ifølge Campaign to End Loneliness oppstår ensomhet når de sosiale relasjonene man ønsker, ikke stemmer overens med den faktiske opplevelsen av relasjoner med andre. Det er en følelsesmessig reaksjon, og derfor er det viktig at vi i større grad enn i dag trekker veksler på innsikt fra psykologien".
Ensomhet er en personlig, emosjonell opplevelse. Følelsen av å være ensom kan bety noe helt annet for deg enn det gjør for noen andre. Ensomhet oppstår når dine personlige sosiale behov ikke blir møtt, enten det er i form av kvantitet eller kvalitet.
Du kan ha et godt sosialt liv, gå ut ofte, prate med kolleger og sjelden være alene, men likevel føle at du mangler en sterk, dyp og meningsfull tilknytning til en enkeltperson. Hvor mye og hva slags sosial kontakt vi trenger for å føle oss tilfredse, er i stor grad personlig. Noen mennesker kan være helt tilfredse og lykkelige med svært lite fysisk sosial kontakt.
Det er mange faktorer som bidrar til ensomhet, og du kan oppleve ensomhet selv om det ikke skjer noen åpenbare endringer i din sosiale kontakt eller i dine nære relasjoner. Det er for eksempel en sammenheng med vår psykiske helse. Selv om ensomhet i seg selv ikke er et psykisk helseproblem, kan det å ha et eksisterende psykisk helseproblem øke sjansen for å føle seg ensom, ifølge Mind, organisasjonen for psykisk helse.
Sosial angst kan hindre folk i å knytte nye kontakter, og et opplevd stigma rundt det å snakke om psykiske lidelser kan føre til at andre trekker seg unna venner og familie. På den andre siden kan ensomhetsfølelse også bidra til økt risiko for visse psykiske helseproblemer, som depresjon, angst eller lav selvtillit.
Psykisk helse er bare én potensiell årsak til ensomhet, men det finnes også andre utløsende faktorer. For noen kan et tap føre til en følelse av ensomhet, enten det dreier seg om et dødsfall, et samlivsbrudd eller et familieoppbrudd. Store endringer i livet kan også være en faktor, for eksempel når man bytter jobb, går av med pensjon eller flytter til et nytt område. Hver av disse situasjonene kan endre vår sosiale omgangskrets og kontaktflate.
For noen mennesker er ensomhet knyttet til bestemte hendelser eller tider på året, for eksempel julen eller hele vinteren. Noen grupper har større sannsynlighet for å føle seg ensomme enn andre, for eksempel eldre mennesker, ungdom, enslige forsørgere uten et støttenettverk, omsorgspersoner, personer med funksjonshemminger som kan utelukke dem fra visse sosiale aktiviteter, eller de som tilhører en minoritetsgruppe og ikke bor i et område der det bor mange med samme bakgrunn. Men ensomhet er ikke diskriminerende, og den kan ramme hvem som helst av oss, enten det er i korte perioder eller kronisk.
Ikke bare det, ensomhet kan ha en enorm innvirkning på andre områder av livet vårt. Vi har allerede nevnt hvordan ensomhet kan bidra til økt risiko for psykiske lidelser, men vedvarende ensomhetsfølelse kan også påvirke den fysiske helsen vår. Jo lenger vi føler oss ensomme, desto større blir effekten. Vedvarende perioder med ensomhet kan øke risikoen for hjerte- og karsykdommer, øke blodtrykket og påvirke immunforsvaret.
Noen av oss er mer tilbøyelige til å føle oss ensomme enn andre. Hvis du tar to personer i identiske omstendigheter, med samme antall sosiale forbindelser og kontakter, samme arbeids- og boforhold og samme mentale og fysiske helse, er det fullt mulig at den ene føler intens ensomhetsfølelse, mens den andre er helt tilfreds. Det handler om de tingene som får oss til å føle tilhørighet og tilknytning. For noen er samvær med andre mennesker viktig for å få dekket sine sosiale behov, mens det for andre finnes andre måter å oppnå den samme følelsen av tilfredshet på.
En studie tyder på at vi i det moderne samfunnet i økende grad kan oppnå følelsen av tilhørighet uten å treffe andre mennesker gjennom andre aktiviteter i stedet. Studien bruker en "drivstoff"-metafor for å forstå våre sosiale behov. Du må ha nok drivstoff på tanken for å føle deg sosialt tilfredsstilt, og hvis tanken er tom og du går på tomgang, kan ensomheten uunngåelig komme snikende.
Tanken fylles ofte med tradisjonelt "drivstoff" som samvær med venner og familie, men det finnes også andre typer drivstoff som kan fylle tanken. Det kan for eksempel være å tilbringe tid sammen med et kjæledyr, som kan være en enorm kilde til trøst. Passive aktiviteter som å se på en favorittfilm eller TV-serie, lytte til musikk eller scrolle gjennom sosiale medier kan også gi en sterk følelse av tilhørighet.
Men sosiale medier kan også være en kilde til ensomhet, fordi de projiserer andres liv inn i vårt eget og inviterer til uheldige sammenligninger. For noen kan det å følge med på kontoene til mennesker de liker og føler tilhørighet til, gi en følelse av tilfredsstillelse - noe som igjen understreker hvor individuelle ensomhetsutløsende faktorer kan være.
Tanken om å søke kontakt for å forebygge ensomhet henger sammen med begrepet mindfulness. Hvis vi tillater oss å bli helt oppslukt av en bestemt oppgave eller aktivitet, og dermed fokuserer tankene våre utelukkende på det vi gjør, kan det øke følelsen av tilfredshet.
Regelmessig mosjon som du liker, å bruke tid på å lage mat etter en oppskrift og konsentrere deg om metoden og smakene, lese en god bok, gå en tur i naturen, legge et puslespill - alle disse aktivitetene kan, når de utføres med en oppmerksom intensjon, hjelpe deg til å knytte sterkere bånd til verden rundt deg og øke følelsen av tilhørighet.
Det som fungerer for én person, fungerer selvsagt ikke nødvendigvis for en annen; vi har alle våre egne interesser som vi kan fortape oss i. Jo mer vi kan gjøre disse aktivitetene som tilfredsstiller oss, med omtanke og aktiv tilstedeværelse, desto mindre sannsynlig er det at vi føler oss ensomme, selv når vi er fysisk alene.
Det er viktig å gjenkjenne ensomhetsfølelser og anerkjenne dem. Bare ved å forstå hva vi opplever, kan vi begynne å lete etter løsninger som kan hjelpe oss til å føle oss mer knyttet til og tilfredse med livet vårt. Dette er det viktigste skrittet i kampen mot ensomhetsfølelsen.

Vi kan alle oppleve ensomhet
på et eller annet tidspunkt. Det er en følelsesmessig reaksjon som er forskjellig fra person til person, og som har lite å gjøre med det å være fysisk alene

Ord Julie Bassett

Noen av oss er mer tilbøyelige til å føle oss ensomme enn andre

Tips hvis du føler deg ensom

Ta kontakt med folk igjen
Hvis du føler deg ensom på grunn av mangel på fysisk kontakt, kan du ta initiativ til å starte en samtale. Send en e-post, et brev eller en melding til noen. Det kan være skummelt å vise seg frem, men det kan føre til at du gjenoppdager et bånd.
Øv deg på takknemlighet
Prøv å gjøre det til en vane å praktisere takknemlighet. Skriv ned tre ting du er takknemlig for i livet ditt hver dag, uansett hvor små de er. Dette kan øke følelsen av tilfredshet og tilhørighet.
Snakk ut
Det kan være vanskelig å snakke om at man føler seg ensom, men sjansen er stor for at mange andre har det på samme måte. Åpne deg for en venn eller et familiemedlem. Hvis du ikke har noen du føler at du kan snakke med, finnes det lyttetjenester og fora der du kan snakke med noen om hvordan du har det.
Bli med i en klubb
Å bli med i en klubb kan hjelpe deg med å finne nye kontakter. Det kan være en fysisk klubb, for eksempel en løpeklubb eller håndarbeidsgruppe, eller en klubb på nettet. Det finnes alle slags klubber som passer til enhver hobby og felles interesse, for eksempel bokklubber, vinklubber, middagsklubber og strikkegrupper. Å ha et sted der du kan hengi deg til en hobby du elsker og snakke med andre om den, kan virkelig bidra til følelsen av tilhørighet.
Ro deg ned
Ensomhet kan øke følelsen av stress, så prøv å ta deg tid til å roe ned. Sørg for at du får nok søvn, gå noen turer, praktiser yoga eller ta et varmt bad - gi deg selv tid til å roe ned og øke følelsen av ro. Dette kan hjelpe deg med å utvikle et mer positivt tankesett, noe som kan bidra til å takle ensomhetsfølelsen.

© Getty Images / Jozefmicic

Hva er kjærlighet?

Hva

er

Fra biokjemisk avhengighet til evolusjonære fordeler - oppdag vitenskapen bak våre sterkeste følelser

Tordet "kjærlighet" brukes ofte i fleng og assosieres med nesten hva som helst vi føler oss tiltrukket av. Enten det er en person, en gjenstand eller en abstrakt idé, du kan elske dem alle. Men hva betyr det egentlig å elske? I filmer er den romantiske kjærligheten ofte en del av hovedhandlingen. Dens uforutsigbarhet, intensitet og kraft skaper en spennende historie - akkurat som i virkeligheten. Mens fiksjonen ofte leker med et overdrevent forenklet og romantisert syn på den, er kjærligheten mer enn en eventyrlig drøm. Kjærlighet i virkeligheten er en kompleks affære.
Hvor i kroppen føler du kjærlighet? Det kan føles som om den tar over hele deg, og det meste av kroppen din opplever faktisk fysiske endringer. Hjertet er bare ett av organene som påvirkes, men det er også det vi romantiserer mest. Når vi skal bearbeide de ukontrollerbare følelsene av den første tiltrekningen til en annen person, kan hjertet bli overstimulert. Det er en av de mest åpenbare effektene vi merker i vårt indre. Hjertet har blitt symbolet på kjærlighet, helt tilbake til middelalderen.
Den første følelsen vi forbinder med forelskelse, er som regel eufori, men fra det øyeblikket du oppdager at du er tiltrukket av noen, til de siste stadiene av forelskelsen, er det en rekke følelser som tar over. Fra medfølelse og begjær til besettelse og angst - både positive og negative følelser kan spille inn.
Det som gjør denne følelsen enda mer overveldende, er den ukontrollerbare faktoren. Kjærligheten føles ubevisst, i den grad at noen som er forelsket, ikke engang er klar over at de er det. Men kjærligheten er ikke bare til for å gi livet ditt et snev av spenning. Kroppen din reagerer på ytterligere mening

relasjoner for å holde menneskeheten i live.
Selv om det er mindre viktig i vår moderne verden med 7,8 milliarder mennesker, da overlevelse var viktigere før sivilisasjonens begynnelse, har menneskekroppen utviklet seg for å holde reproduksjonsnivået høyt. Evnen til å skape denne intense tilknytningen til et annet menneske førte til forplantning og et foreldreteam som kunne jobbe lykkelig sammen for å beskytte avkommet sitt og sørge for at det trivdes.
Selv om vitenskapen bak kjærligheten er spennende å studere, er det sannsynlig at det å omsette disse reaksjonene i kroppen til følelser er forskjellig for hver enkelt person, basert på deres kropp og unike erfaringer. Kjærlighet har konnotasjoner til evig lykke, men ikke alle er skapt for å håndtere disse følelsene. For at to mennesker skal kunne etablere et tillitsfullt og voksende forhold, er det avgjørende å være åpen for å ta imot kjærligheten. I de tidlige stadiene blir kroppen sårbar når fysiske og kjemiske endringer fremkaller en "kamp-eller-flukt"-respons. Dette skyldes at den emosjonelle belastningen er utenfor det som er komfortabelt. Hos noen mennesker som har opplevd traumer, blir denne kamp-eller-flykt-funksjonen overutviklet, ettersom kroppen er vant til fare. Hjernen trenger å venne seg til å belønne kroppen med kjærlighetskjemikalier. Derfra kan forbindelser med andre mennesker vokse og utforskes.
Hva skjer med kroppene våre?
Når vi opplever kjærlighetsfølelser, begynner følgende hormoner og kjemikalier å virke i kroppen vår:
TESTOSTERON
Det mannlige kjønnshormonet
Under lysten er dette hormonet høyt hos menn, mens det i de siste stadiene reduseres til et normalt nivå. Dette kjemikaliet, som øker lysten på fysisk kontakt, er viktig for reproduksjonen.
-
Adrenalin
Det som får hjertet til å slå raskere
Dette naturlige stimulerende stoffet frigjøres i kroppen for å forberede deg på "kamp eller flukt", og er ansvarlig for den raske hjertefrekvensen du kan utvikle. Adrenalin produseres i opphissede stunder og fører til at mer blod strømmer til hjertet.
-
OXYTOCiN
Skaperen av tilfredshet
Dette kjemikaliet skaper en dypere forbindelse. Hud-mot-hud-kontakt frigjør nevrotransmitteren og skaper det tette båndet som langvarige partnere deler. Dette gjelder ikke bare i kjærlighetsforhold, men også i forholdet mellom foreldre og barn.
-
NorADRENALIN
Oppmerksomhetssetteren
I likhet med adrenalin får noradrenalin hjertet til å slå raskere og fremkaller følelser av opphisselse. Men det øker også oppmerksomheten på én person og prioriterer korttidsminnet, slik at du lever i øyeblikket gjennom kjærligheten.
-
Vasopressin
Den skaperen av monogami
I likhet med oksytocin etablerer vasopressin en del av tilknytningsfasen. Dette kjemikaliet har blitt knyttet til lojalitet mellom par.
-
ØSTROGEN
Det kvinnelige kjønnshormonet
Østrogen produseres av eggstokkene, binyrene og fettcellene, og øker kvinnens lyst til fysisk kontakt i lystfasen. Unormalt lave nivåer av dette hormonet kan påvirke det generelle humøret negativt.
-
Dopamin
Belønningsstoffet
Denne nevrotransmitteren brukes av nervesystemet til å sende beskjeder gjennom kroppen. Når du er forelsket, aktiverer dette kjemikaliet belønningskretsen og skaper en følelse av glede ved å være forelsket.
-
Serotonin
Den som underpresterer
I tiltrekningsfasen har det vist seg at produksjonen av dette kjemikaliet reduseres. Dette skaper en kjemisk balanse som ligner på noen med tvangslidelser (OCD), og kan være grunnen til at noen mennesker viser obsessive egenskaper under kjærlighet.
-
Endorfiner
De smertestillende stoffene
Endorfiner frigjøres for å skape en beroligende følelse, og er kroppens naturlige smertestillende midler. Under fysisk kontakt med en kjær person øker endorfinene og skaper en positiv stemning. Langvarige forhold antas å være avhengige av dette kjemikaliet.
-
Fenyletylamin
Kjærlighetsdopet
Dette molekylet frigjøres av hjernen og stimulerer hele sentralnervesystemet. Dette kjemikaliet skaper naturlig avhengighetsskapende egenskaper som ligner de som finnes i stoffet MDMA og kaffe, og skaper de første, intense følelsene under begjær.
Vitenskapen om monogami
Når vi tenker på monogame skapninger, tenker vi gjerne på araer eller svaner, men til tross for at svaner danner monogame bånd som varer i mange år (noen ganger hele livet), er de kjent for å "skille seg". Av de 5000 pattedyrartene på planeten er mellom 3 % og 5 % monogame. Denne statistikken betyr at arter som forblir trofaste mot bare én partner, er i mindretall. Så hvorfor er det så mange av oss som forelsker seg for livet?
Vi er ikke like monogame som enkelte dyr, som for eksempel gjess, som kanskje ikke parer seg resten av livet hvis partneren dør. Men når en så stor andel av befolkningen er ute etter å "finne den rette", hva er det som skjer i kroppen vår for at vi skal fortsette å gå tilbake til den samme personen? Oksytocin, hormonet som ofte omtales som "kjærlighetshormonet", er ansvarlig for å styrke monogame forhold. Hormonet brukes til å belønne hjernen ved å skape et bånd til den personen du har knyttet deg romantisk til. Den mer intense responsen som skapes, gjør at enhver interaksjon med den ene personen føles bedre enn interaksjon med noen andre.
Tilfeller av et knust hjerte
Kjærlighet kan være den mest oppløftende følelsen som finnes, den fyller kroppen med lykkebringende kjemikalier og skaper et sterkere bånd av tillit og forelskelse. Selv om disse følelsene kan knytte to mennesker følelsesmessig sammen, endrer det likevel ikke det faktum at de er to uavhengige kropper. Kjærlighet kan ikke tvinges frem, og som mange tilfeller viser, varer den ikke alltid.
Hjertesorg kan brukes for å beskrive den følelsesmessige berg- og dalbanen som en avvisning er, men kjærlighetssorg er mye mer enn bare nedstemthet; det utløses av et alvorlig følelsesmessig traume eller en fysisk hendelse av høy intensitet. Selv om årsakene inkluderer noen av kjærlighetens nedturer, som skilsmisse, utroskap, en kjær persons død og alvorlige krangler, er syndromet ikke begrenset til kjærlighet.
Når kroppen utsettes for disse situasjonene, tar stresshormonene overhånd. Disse antas å føre til at hjertets hovedpulsårer trekker seg sammen, noe som reduserer blodgjennomstrømningen i hjertet. Følgene av dette er vanligvis smerter i brystet og pustevansker, men i noen få tilfeller kan kjærlighetssorg føre til døden.

du vil bli tiltrukket av dem som ikke lukter som deg

Snuse opp den perfekte partneren

Du oppdager kanskje en kjæreste basert på den første visuelle tiltrekningen, den strålende personligheten som kommer til uttrykk i den første samtalen dere har sammen, eller kanskje til og med gjennom en anbefaling fra en felles venn. Men det du kanskje ikke visste, er at du ubevisst analyserer vedkommendes genetiske sammensetning.
Det er kanskje ikke det første du blir glad i ved en person, men luktesansen din skaper en tiltrekning til mennesker med et annet immunsystem enn ditt eget. Kroppen vår er et utrolig gunstig evolusjonært verktøy, og den søker å danne par med noen som har potensial til å skape avkom med størst sjanse for overlevelse.
Dette er mulig fordi en persons unike lukt skapes av de samme genene som utgjør immunforsvaret, noe som gjør det mulig for oss å oppdage forskjeller i genene gjennom duften. Ordtaket "motsetninger tiltrekker hverandre" kunne ikke vært mer anvendelig i denne situasjonen. Selv om du kanskje ikke legger merke til de subtile duftene til alle rundt deg, gjør hjernen din det. Som oftest vil du føle deg tiltrukket av dem som ikke lukter som deg.

SPØRSMÅL OG SVAR

Dr. Michael Merzenich
Som en banebrytende nevrovitenskapsmann Dr. Merzenich har fått innvilget nærmere 100 patenter. Med utgangspunkt i fem tiår med forskning på hjernens plastisitet forklarer han hjernens nøkkelrolle under kjærlighet.

Er kjærlighet en ekte følelse, eller et konsept basert på en rekke sterke følelser i hjernen?
Kjærlighet er den virkelige konvergensen av kraftige nevrologiske effekter som forvrenger din følelsesmessige balanse i en fantastisk form. Hjernen vår er selvfølgelig designet for å støtte utviklingen mot kjærlighet. Den kritiske utviklingen mot forplantning og lojal partnerstøtte er nøkkelen til overlevelsen av

Hvordan påvirker kjærligheten kroppen?

Kjærligheten tar over hele kroppen vår, fra kjemikaliene i hodet til posisjonen til tærne våre

3

Utvidelse av pupillene
Når du liker det du ser, utvides pupillene dine for å slippe inn mer lys. Denne funksjonen er en del av "kamp-eller-flukt"-responsen som hjelper deg med å vurdere potensielle trusler. Men ofte er ikke kjærligheten i livet ditt en trussel, og denne responsen er vanligvis knyttet til produksjonen av oksytocin og dopamin, som er direkte årsaker til at pupillene utvides.

6

Psykisk helse
Når hjernen oversvømmes av en uvant og kompleks kombinasjon av hormoner og andre kjemikalier, er det ikke overraskende at kjærlighet påvirker vår mentale helse. Å ha en sterk tilknytning til en annen person gjør det ofte lettere å håndtere stress, og kan bidra til å redusere symptomer på angst og depresjon.

1

7

Feromoner føles
I motsetning til de fleste hormoner som kroppen din frigjør, frigjøres feromoner utenfor kroppen. Samtidig som du skiller ut disse kjemikaliene, som produseres i svette, spytt og urin, plukker du dem også opp fra andre mennesker. Feromonene, som kan oppdages i nesehulen, kan fungere som kjemiske budbringere som gjør at du tiltrekkes av noen i nærheten. Det er dette fenomenet som kan forklare noen menneskers tro på kjærlighet ved første blikk.

Raskere hjerte
Når du føler deg fysisk eller følelsesmessig stresset, sendes hormoner som kalles katekolaminer ut i blodet. I begynnelsen av et forhold føler man ofte nervøs spenning før man skal treffe partneren sin. I denne høye følelsesmessige tilstanden er hormonene som frigjøres ansvarlige for å øke hjertefrekvensen og kan føre til at sansene dine er på høy beredskap.

2

Smertelindring
Kjærlighet omtales noen ganger som et rusmiddel, da den bokstavelig talt kan virke smertestillende. Når man tenker på eller tilbringer tid sammen med en man er glad i, skjer det endringer i områder av hjernen som påvirkes av morfin og kokain. Disse effektene skjer vanligvis i de tidlige stadiene.

5

Svette håndflater
En kombinasjon av hormonene noradrenalin og adrenalin kan føre til at håndflatene dine blir klamme av nervøs forventning. Ofte svetter du når kroppstemperaturen øker, fordi fordampningen jobber for å kjøle deg ned. I slike tilfeller blir blodårene større. Ved opphisselse eller nervøsitet trekker blodårene seg derimot sammen, ettersom det ikke er nødvendig med noen nedkjølingsprosess. Det oppbygde følelsesmessige stresset som oppstår når man treffer en nyforelsket, får kroppen til å forberede seg på en rekke eventualiteter. Svette hender kan øke friksjonen, den taktile følsomheten og hudens seighet.

9

8

4

Opplevelsen av sommerfugler
Uttrykket "Jeg har sommerfugler", som fremkaller romantiske bilder av sarte, flagrende vesener, viser til forbindelsen mellom mage og sinn som oppstår når man er forelsket. Kranienerver bidrar til å knytte hjernen til andre deler av kroppen, og vagusnerven, som er den lengste av disse, har forbindelse til tarmen. For å skape denne følelsen utløser nerven ufrivillige sammentrekninger i magen, forårsaket av hjernens kjemiske respons på nervøsitet. Selv om det ikke er helt kjent hva hovedformålet med dette er som en overlevelsesmekanisme, kan det være kroppens måte å tvinge ut skadelige giftstoffer på.

Synkronisering
Observasjoner av to forelskede mennesker har vist at vi ubevisst etterligner dem vi er tiltrukket av. Enten vi snur føttene mot dem eller speiler kroppsspråket deres, viser dette empatien og samholdet som skapes mellom to mennesker, litt som et par dansere. I noen tilfeller har forelskede par til og med synkronisert pustefrekvensen sin naturlig ved å være i hverandres nærvær.

Hormonproduksjon
Mange av hormonene som produseres under kjærlighet, utløses av hjernen, men produseres av binyrene. Disse frigjøres deretter i blodet og pumpes rundt i kroppen for å utføre sine spesifikke roller. I de ulike fasene av forelskelsen sender hjernen store mengder signaler til disse kjertlene, noe som holder dem travelt opptatt.

Lavere blodtrykk
Høyt blodtrykk kan øke sjansene for hjerteinfarkt eller hjerneslag, så du kan se på kjærligheten som en helsegevinst. Selv om mange opplever den første tiden som spesielt stressende, reagerer man generelt med mindre stress etter forelskelsen. Sosiale bånd med en partner reduserer stress, og med dette kommer et lavere blodtrykk.

vår sosiale art. Kjærlighet er mer enn begjær og forplantning. Det handler også om stabile bånd og varige tilknytninger.
Kan all lykke utvikle seg til kjærlighet gjennom hjernens belønningsprosess?
"Kjærlighet" er et slurvete ord. Jeg "elsker" kanskje fotball fordi jeg har sett laget mitt ha så mange fantastiske suksesser og feiret dem så jublende mange ganger i min fortid. Jeg har lært meg å forbinde fotball med noe givende. Jeg "elsker" kanskje hagen min, puben min eller jobben min. Denne bruken av "kjærlighet" forklarer nevrologisk tilknytning, men det er noe helt annet enn kjærligheten til en annen person, der det er mer fysiske og kjemiske faktorer i spill.
Denne personen har et rikt utvalg av måter å samhandle med meg på - med stemme, berøring og følelser - som belønner og overrasker meg. Det er denne kombinasjonen som kan begeistre meg. Og hver eneste vennlighet jeg gir dem, og som de responderer på, begeistrer meg også gjennom de samme nevrologiske prosessene. Når to personer gjør dette på en god måte, er den gjensidige sameksitasjonen omtrent den mest kraftfulle måten hjernen din kan engasjeres på.
Er noen hjerner mer mottakelige for kjærlighet enn andre?
Ja, hjernens maskineri er i stadig utvikling. Helsen og kreftene er et produkt av den historiske bruken av dem. Vi "trener" dem når vi lever et forhåpentligvis stimulerende og givende liv - og noen liv er mye mer positivt stimulerende enn andre. En person som har levd et forferdelig lite givende liv, vil bruke lengre tid på å bli forelsket. I tillegg trener en snill og sjenerøs person hjernen sin på måter som bidrar til å gjøre dem klar for kjærlighet.
Hva synes du er mest fascinerende med hjernens rolle i kjærligheten?
Det er ganske mirakuløst. Og likevel er det biologi i bunn og grunn. Som forsker har jeg vært veldig interessert i hvordan utviklingen av disse prosessene kan ha en pris. De givende og stimulerende prosessene kan gå galt, og skape en viktig kilde til menneskelig lidelse. Noen ganger kan dette føre til problemer med psykiske lidelser, avhengighet, kriminalitet og vold. Hvordan kan man både elske og slå partneren sin?
Vi har kommet et godt stykke på vei i arbeidet med å besvare slike spørsmål. Vi arbeider med å utvikle strategier for å hjelpe mennesker med å få hjernen ut av de grøftene de kan havne i - tilbake til det blomstrende, kjærlige mennesket.
Hvor mye mer er det å lære om kjærlighet og hjernen - har vi forstått alt?
Som så mye annet i hjerneforskningen har vi en ganske god forståelse av det som en kompleks sekvens av prosesser. Vi kan se hvordan det skjer i hjernen gjennom de viktigste trinnene. Samtidig er det å virkelig oppleve kjærlighet ikke det samme som å beskrive den gjennom all denne organiske biologien, og den kommer i ulike former. Jeg var så heldig å få oppleve den som ung mann - i mitt tilfelle med en partner for livet - deretter med våre etterkommere og deres etterkommere og med mine egne foreldre. Jeg har funnet kjærlighet av ulike slag, for eksempel med en elsket venn og en hund eller to.

Forelskelsens tre faser

LUST
I lystfasen frigjør menn og kvinner hormonene testosteron og østrogen. Østrogen frigjøres av kvinner og setter i gang en følelse av lengsel etter fysisk nærhet. Testosteron produseres av menn, men også kvinner produserer det i mindre mengder. Dette hormonet, i likhet med østrogen, øker sexlysten og etablerer den første fasen av forelskelsen. I begynnelsen er formålet å ha et fysisk forhold, snarere enn en emosjonell forbindelse, som ennå ikke er bygget opp.
Tiltrekning
Det andre stadiet viderefører noen av følelsene fra begjæret, men inneholder flere av de emosjonelle følelsene. Du vet om du har nådd det andre stadiet hvis du opplever at hjertet ditt banker raskere når du er i nærheten av personen, du begynner å føle deg nervøs når du møter vedkommende, og du begynner å rette nesten all oppmerksomheten din mot vedkommende. Hvis du hører noen referere til at de er i "hvetebrødsdagsfasen" eller sier at de har "fanget følelsene", er de sannsynligvis i denne fasen. Dette punktet i prosessen kan utløse følelser av eufori, men dessverre varer det som regel bare i noen måneder.
Tilknytning
Etter hvert som forholdet blir mer etablert, kommer hormonene som er ansvarlige for menneskelig tilknytning, i spill. Oksytocin er det viktigste hormonet som er ansvarlig for differensieringen i denne siste fasen av forelskelsen. Dette hormonet arbeider for å skape en sterk følelsesmessig tilknytning, og frigjøres sammen med dopamin - hormonet som er ansvarlig for lykke. Når du har kontinuerlig kontakt med en partner, gir nivåene av dopamin som frigjøres sammen med oksytocin, en følelse av belønning og får par til å vende tilbake til den samme personen. I denne fasen skapes det også en følelse av trygghet og et behov for å beskytte den andre.

© Getty Images / Cienpies / Anastasia Usenko / Trigubova / Vector Artist / Ekaterina Zirina / Olga Ubirailo / Grafissimo

I begynnelsen er hensikten å ha et fysisk forhold

Hva er din tilknytningsstil?

hva er din

vedlegg

Hvis du tar tak i tilknytningsstilen din forårsaket av tidligere traumer, kan det forbedre ditt nåværende romantiske partnerskap

Ord  Rose Goodman

Dlurer du på hvorfor du føler deg utrygg i parforhold eller unngår intimitet med partneren din, spesielt hvis du ikke har opplevd noen alvorlige brudd i dine voksne forhold, som utroskap eller skilsmisse?
Det kan skyldes tilknytningsstilen din - det vil si hvordan du forholder deg til andre mennesker - og er kjent innenfor psykologien som "tilknytningsteori". Ifølge den britiske psykologen, psykiateren og psykoanalytikeren John Bowlby er våre voksne relasjoner et resultat av forholdet vi hadde til våre primære omsorgspersoner som spedbarn.
Er du nysgjerrig? Vi har spurt ekspertene våre om de fire ulike tilknytningsstilene - trygg, engstelig, unnvikende og ængstelig-unnvikende - og hvordan du kan endre din hvis du tror at den kan påvirke kjærlighetslivet ditt.
Hvordan det hele begynner
Har forholdet gått i stå? Problemet kan ha startet da du var veldig ung. "For at et barn skal kunne utvikle seg sosialt og emosjonelt, må det knytte seg til minst én primær omsorgsperson", forklarer Neil Wilkie, relasjonsekspert, psykoterapeut og grunnlegger av The Relationship Paradigm (relationshipparadigm.com). "Denne tilknytningen utvikler seg normalt gjennom fire stadier fra barnet er rundt seks måneder til det er rundt tre år gammelt."
Fra barndom til voksenliv
Den tidlige barndommen legger grunnlaget for hvordan vi opplever verden gjennom hele livet. Og - akkurat som grunnmuren i et hus - er stabilitet utrolig viktig. Som mennesker er vi imidlertid i stand til å tilpasse oss situasjonen, og vi vil klare å overleve en vaklende start. Det som imidlertid skjer, er at vi skaper en defensiv atferd som gjør det mulig for oss å overleve. Og selv om de kan være nyttige i barndommen, kan de være problematiske når vi tar med oss disse (ubevisste) tankemønstrene og atferdene inn i våre romantiske forhold.
"Det er kjernen i tilknytningsteorien", sier psykoterapeut Audrey Stephenson (audreystephenson.co.uk). "Uten en bevisst innsats for å ta tak i ubalanser og sår, danner de tidlige relasjonene til omsorgspersonene våre en slags blåkopi for de relasjonene vi har som voksne."
trygg
tilknytning
"Å ha en trygg tilknytningsstil betyr at behovene dine ble dekket i den tidlige barndommen, eller at du har jobbet hardt for å komme dit", sier Neil.
Disse behovene omfatter blant annet
Emosjonell støtte
Som å bli beroliget når du var lei deg, og å bli lyttet til når du uttrykte hva du følte.

våre voksne relasjoner er et resultat av forholdet vi hadde til våre primære omsorgspersoner som spedbarn

-
Trygghet
Du følte deg trygg og fikk dekket dine grunnleggende behov for overlevelse, som husly, mat, beskyttelse mot skade og medisinsk behandling.
-
Ubetinget kjærlighet
Å bli møtt med kjærlighet og medfølelse, selv når foreldrene dine var sinte eller frustrerte på deg.
-
Struktur
Herunder regler, grenser og grenser. Dette hjelper barnet til å forutse hvordan en voksen vil oppføre seg, og hvordan det skal oppføre seg selv.
Vanlige kjennetegn ved dem som har hatt en trygg oppvekst, er
Du er i stand til å etablere følelsesmessig nærhet og stole på andre mennesker. Du er komfortabel med å være alene, men du er også komfortabel i et forhold.
-
Du har et positivt selvbilde, en sterk selvfølelse og en sunn selvtillit.
-
Du er varm og ærlig i møte med andre, og du er i stand til å åpne opp om følelsene dine.
-
Du er komfortabel med gjensidig avhengighet: Du liker å kunne stole på andre og at andre stoler på deg.
-
Du er bevisst på følelsene dine og kan lett gi uttrykk for dem.
engstelig
tilknytning
En engstelig tilknytningsstil er et resultat av å ha en uforutsigbar og kritisk omsorgsperson. "Denne tilknytningsstilen har sitt utspring i opplevd omsorgssvikt - foreldrene har ikke nødvendigvis aktivt forsømt barnet, men barnet har opplevd at behovene hans eller hennes ikke ble møtt, forklarer Neil.
I oppveksten begynner personer med denne tilknytningsstilen å prioritere andres behov, mens de forsømmer sine egne. "De forventer at hvis de er snille og omsorgsfulle mot noen, vil han eller hun like dem og ta vare på dem i gjengjeld. Dette fører til at de blir opptatt av andres behov, og det fører til manglende selvfølelse, sier Neil.
Vanlige kjennetegn hos dem med engstelig oppdragelse er
Du prioriterer andre.
-
Du sliter med å være alene; du higer etter relasjoner og nærhet.
-
Du har relativt lav selvtillit og søker bekreftelse fra andre.
-
I parforhold viser du ofte en klengete og trengende atferd. På den annen side er du sensitiv overfor partnerens behov og opptatt av å ta vare på dem, noe som kan føre til at de føler seg kvalt av deg.
-
Du er redd for at du skal skremme bort folk og at de skal avvise, kritisere eller forlate deg.
-
Du kan bli ekstremt opprørt når du får misbilligelse (i enhver form).
-
Når partneren din er utilgjengelig og tilbringer tid borte fra forholdet, kan du bli sjalu, frustrert og bitter.
-
Du overanalyserer og bekymrer deg overdrevent om parforholdet. Samtidig har du lett for å ignorere eller feiltolke tegn på relasjonelle problemer.
unnvikende
tilknytning
"Røttene til unnvikende tilknytning er basert på opplevd avvisning: Foreldrene avviste ikke nødvendigvis barnet aktivt, men barnets behov ble ikke møtt, noe som ble oppfattet som en form for avvisning", sier Neil.
"Barn med denne tilknytningsstilen vokser opp til å bli selvstendige og selvforsynte. De har lært seg å stole på seg selv og ikke på andre. Det betyr ikke nødvendigvis at disse personene ikke ønsker å ha relasjoner. Det er bare det at de avvisende egenskapene kommer i veien."
Vanlige kjennetegn hos dem med unnvikende oppdragelse er
Du unngår å være følelsesmessig intim med andre, og har en tendens til å trekke deg unna når noen prøver å komme nær deg.
-
Du er ukomfortabel med å åpne deg for andre.
-
Du har en avvisende atferd; du virker fjern og reservert og har en tendens til å minimere følelsesuttrykkene dine.
-
Du ser på deg selv som selvtilstrekkelig. Samtidig kan du vise et falskt selv utad.
-
Du har vanskelig for å komme nær, stole på og stole på andre. Du foretrekker å stole på deg selv.
engstelig-unnvikende
tilknytning
Som navnet antyder, er en engstelig-unnvikende tilknytningsstil en person som er både engstelig og unnvikende i sine relasjoner. Det betyr at du skyver folk unna når de kommer nær, samtidig som du desperat ønsker nærhet og kontakt. "Denne tilknytningsstilen er basert på opplevd frykt - barnet begynner å oppfatte kilden til trygghet (omsorgspersonene) som en kilde til frykt eller uforutsigbarhet", sier Neil.
"Noen ganger er foreldrene avventende. De ser ut til å være redde for barnet og mangler selvtillit i foreldrerollen. Andre ganger er foreldrene skremmende og skremmende. De kan være for aggressive eller bli truende på en måte som overstimulerer barnet."
I mer ekstreme tilfeller er foreldrene voldelige. "Den andre sterkt medvirkende faktoren til utviklingen av engstelig-unnvikende tilknytning er foreldre som selv er sterkt dissosierte - fordi de har uforløste tap eller traumer, sier Neil.
Vanlige tegn på denne tilknytningsstilen er
Du viser motstridende atferd i intime relasjoner. Noen ganger er du klengete og trengende, og andre ganger avvisende og distansert.
-
Du viser ofte ustabilitet, omveltninger og stormfullhet i dine intime relasjoner.
-
Du føler deg ofte hjelpeløs i livet, og du har en tendens til å være lite målrettet.
-
Du ønsker å være i et forhold, men har vanskelig for å knytte bånd til, åpne deg for og stole på andre. Du frykter at partneren din skal forlate, avvise eller såre deg.
Hvis du føler at du trenger hjelp på grunn av et tidligere barndomstraume som påvirker forholdet ditt eller din generelle lykkefølelse, kan du bestille time hos legen din for å få en henvisning eller få lokale anbefalinger om en rådgiver. Eller søk etter samlivsterapeuter i ditt område.

Hvordan påvirker dette forholdet ditt?

Det kan oppstå forvirring i et parforhold hvis man ikke er bevisst på tilknytningsteori. "Å forstå tilknytningsstilen din kan hjelpe deg til å forstå hva du virkelig trenger for et vellykket partnerskap", sier Dr. Madeleine Mason Roantree, psykolog, datingcoach og direktør for relasjonspsykologiske tjenester ved The Vida Consultancy (thevidaconsultancy.com). "Uansett hvilken tilknytningsstil du har, er effektiv kommunikasjon kjernen i å utvikle et sunt forhold."
Som Amir Levine og Rachel SF Heller forklarer i sin bok, Tilknyttet: The New Science of Adult Attachment and How it Can Help You Find - and Keep - Love (£8,85/$10,65, Amazon), er det viktig å snakke åpent og ærlig med partneren din om følelsene dine. Ved å uttrykke bekymringene dine på en kjærlig måte kan du finne ut om partneren din er den rette for deg, og hvis han eller hun er det, vil det hjelpe deg til å opprettholde et vellykket forhold.
"De som har en engstelig tilknytningsstil, må forstå at de trenger bekreftelse på at de er elsket og ønsket, og en enkel løsning hvis de skulle bli urolige", sier Dr. Mason Roantree. "De som har en unnvikende tilknytningsstil, må forstå at det kan føles overveldende for dem å gi slipp på sin følelse av uavhengighet og sitt behov for rom, og at de kanskje trenger støtte til å stole på at det er greit å åpne seg og dele følelser."

effektiv kommunikasjon er kjernen i et sunt parforhold

du skyver folk unna når de kommer nær, men du higer etter intimitet og kontakt

Kan stilene våre endre seg?

"Tilknytningsmodellene våre er ikke hugget i stein. En person vil ikke nødvendigvis vise de samme nivåene av angst og unngåelse over tid eller på tvers av ulike relasjoner", sier dr.
Så hvordan kan dette skje? "Det handler i bunn og grunn om hvilke livserfaringer og relasjoner vi har senere i livet. Hvis du for eksempel har en engstelig-unnvikende tilknytningsstil, kan det å være sammen med tilknytningspersoner som er støttende og lydhøre, hjelpe deg å lære deg trygg atferd."
En måte dette kan skje på, er ved å gå i terapi. "Forholdet du bygger opp til terapeuten din, gjenspeiler hvordan du engasjerer deg i andre mennesker, og etter hvert som du går i terapi, lærer du å tolerere vanskelige følelser bedre og å uttrykke tanker og bekymringer som du kanskje ikke vanligvis gjør, på en måte som blir hørt", legger Dr. Mason Roantree til.
"De fleste terapiformer vil kunne håndtere dette, selv om de relasjonelle terapiene sannsynligvis er mest effektive, som personsentrert terapi, psykodynamisk terapi og tredje bølge CBT." Tredje bølge CBT er en type holistisk terapi som forsøker å forstå klienten som et helt menneske - med fokus på sammenhengen mellom kropp, ånd og sinn.

© Getty Images / fedrelena

Atskilthet som forutsetning for tilknytning

Atskilthet som en forutsetning for

Forventningene i romantiske forhold er høyere enn
noen gang. Kjærligheten har aldri vært så paradoksal. Så hvordan kan vi balansere vårt behov for samhørighet med vårt behov
for atskilthet?

Ord  Leah Larwood

Wi lever i en bemerkelsesverdig tid - spesielt når det gjelder erotikk. Vi lever lenger enn noen gang før, og i mange tilfeller er det den samme personen som gir oss trygghet, stabilitet, identitet, nytelse og spontanitet. Det er et paradoks. Aldri før har forventningene våre til romantiske forhold vært så ambisiøse.
Esther Perel er en belgisk-amerikansk psykoterapeut, kjent for sitt arbeid med menneskelige relasjoner. Perel fremmer begrepet "erotisk intelligens" i sin bok Parring i fangenskap: Unlocking Erotic Intelligence. I sin forskning har hun utforsket paradokset mellom kjærlighet og sex. Hun avdekker hvordan vi lengter etter dybden og skjønnheten i et kjærlighetsfylt forhold, samtidig som vi ønsker oss et spontant og eventyrlig sexliv.
Tidligere ble seksuelle problemer ofte sett på som et relasjonelt problem, og det ble sagt at hvis du fikser forholdet, vil sexen følge etter. Perels erfaring var imidlertid at forholdet ble bedre, men at det ikke nødvendigvis ble bedre på soverommet. Dette inspirerte henne til å forske på hvordan erotisk begjær oppstår i langvarige forhold.
Hun observerte at dette er første gang i historien at vi prøver å oppleve seksualitet på lang sikt, og ikke fordi vi trenger å avle frem horder av barn for å forsørge husholdningen og familien eller samfunnet for øvrig. Det er første gang vi ønsker sex som er forankret i begjær snarere enn å være opptatt av forplantning.
Forståelse av atskilthet
I psykologien refererer separatisme til utviklingen av individet som en selvstendig og uavhengig enhet. Det viser også til individuasjon, differensiering og autonomi - hver av disse er utviklingsmessige prestasjoner som fører til en stabil følelse av seg selv som separat med en klar følelse av mål og verdier.
Det sentrale elementet i jungiansk psykologi er individuasjon, som er det samme som separasjon - de fysiologiske, psykologiske og sosiokulturelle prosessene som fører til at en person oppnår status som et individuelt menneske og utfolder seg som sådan i verden.
Definisjon av menneskelig tilknytning
Menneskelig tilknytning er den følelsen av nærhet og tilhørighet som en person kan oppleve i støttende relasjoner med sine omgivelser. Tilknytning er når to eller flere mennesker samhandler med hverandre, og hver person føler seg verdsatt, sett og hørt. Menneskelig kontakt er en viktig del av det vi trenger - det fører ikke bare til økt tilfredsstillelse, men også til bedre livskvalitet.
To behov: trygghet og eventyr
I sitt arbeid ønsket Perel å finne ut hva det er med vår generasjon som så gjerne vil ha lyst på hverandre, men som ikke alltid får det. Hva er det som opprettholder begjæret, og hvorfor er det så vanskelig? Hva er frykten og hindringene som står i veien for lidenskap og begeistring?
Når det gjelder romantiske forhold, har vi grunnleggende sett to menneskelige behov. Det er behovet for forutsigbarhet, trygghet, pålitelighet og varighet - alle de forankrende opplevelsene. Men vi har også et sterkt behov for eventyr, nyhet, mystikk, risiko, forandring og overraskelse. Vi vil at partneren vår skal gi oss alle disse tingene, og være vår beste venn, i tillegg til å være vår lidenskapelige partner, samtidig som vi lever mye lenger enn vi gjorde for hundre år siden.
I sin berømte TED Talk, "The Secret to Desire in a Long-term Relationship", er Perel kjent for å avdekke hvordan vi nå ber én person om å gi oss det som en landsby en gang ga oss. Hun sier at vi ber

Dr. Sarah Bishop
Dr. Bishop er klinisk psykolog og registrert hos Health Care Professionals Council i Birmingham, Storbritannia.
drsarahbishop.co.uk

Dr. Alison McClymont
Dr. McClymont er psykolog ved The Soke og London Psychiatry Clinic.
dralisonmcclymont.com

Dr. Lisa Strohman
Dr. Strohman er klinisk psykolog, advokat og grunnlegger av Digital Citizen Academy - en organisasjon som fokuserer på å eliminere problemer som nettmobbing, barnelokking, sextortion og selvmord gjennom forebyggende og avledende programmer, arrangementer og ressurser. Hun er forfatter av Unplug: Raising Kids In A Technology Addicted Worldog medforfatter av Digital Distress: Å vokse opp på nettet.
drlisastrohman.com

vi ber nå én person om å gi oss det som en hel landsby en gang ga oss

partneren vår til: "Gi meg tilhørighet, gi meg identitet, gi meg kontinuitet, og gi meg transcendens, mystikk og ærefrykt i ett og samme øyeblikk. Gi meg trøst, gi meg kant, gi meg nyhet, gi meg fortrolighet, gi meg forutsigbarhet, gi meg overraskelse."
Perel har imidlertid bemerket at når mennesker smelter sammen, kan det bli vanskeligere å oppnå autentisk kontakt - og da er det ingen å få kontakt med. Derfor er atskilthet en forutsetning for tilknytning. Så hvordan kan vi oppnå dette når vi higer etter både trygghet og nærhet?
Konfluensens psykologi
En annen måte å undersøke dette paradokset mellom menneskelig tilknytning og atskilthet på, er ved å utforske begrepet konfluens - et begrep som brukes i psykologien for å beskrive prosessen der to eller flere mennesker flyter over i hverandre. Avhengig av graden av konfluens kan det oppstå et tap av persepsjon eller fornektelse av forskjeller mellom mennesker.
I geografiske termer beskriver konfluens stedet der to elver flyter sammen til én. Når begrepet brukes i psykologien, har det en lignende betydning, der det forklarer sammensmeltingen eller oppløsningen av en persons atferd og holdning med en annens, noe som fører til mangel på differensiering.
Vi kan gjenkjenne konfluens uttrykt på ulike måter, for eksempel som flokk, harmoni, samvær, forening og synkronisering. Men selv om konfluens er en naturlig del av dagliglivet, kan det noen ganger føre til problematiske situasjoner og dynamikker - for eksempel når vi blir "like" og mister selvfølelsen.
Sunn versus usunn konfluens
Det finnes gode funksjoner ved sammensmelting, for eksempel når vi elsker, eller når vi mister selvfølelsen når vi danser på en konsert eller synger i kor. Faktisk kan det å smelte sammen med omgivelsene føles saliggjørende. Når vi for eksempel fullfører et stykke arbeid sammen med kolleger eller skaper kunst sammen med andre kreative, kan vi oppleve å være i flyt med andre som også er i flyt. Sammenflyt er en opplevelse som er universell og kan gi glede. Men det finnes også stunder der vi ikke er tjent med dette "samværet".
Psykolog Dr. Alison McClymont, som arbeider ved London Psychiatry Clinic og The Soke, forklarer: "Når intimitet forveksles med et "eierskap til den andre", smelter det sammen med det Esther Perel definerer som fusjon. Perel hevder at i motsetning til hva mange par tror, som sliter med seksuell lidenskap og drivkraft i forholdet, er det ikke mangel på nærhet, men for mye nærhet som hindrer begjæret. Med andre ord er det ikke nødvendigvis for lite nærhet til den andre som skaper en dissonans i den seksuelle kjemien, men for mye av en type nærhet som danner en helhet, snarere enn to separate deler som danser sammen.
"For å si det på en annen måte: Jeg trekker ofte på smilebåndet når en person sier til meg: "Men han/hun er en del av meg", for det jeg oppfatter dette som, er ikke nødvendigvis den intime tilknytningen som personen tror det er, men en sammenfiltring - en tilstand av tilknytning der grensene er gjennomtrengelige og uklare, og selvet er blitt splittet og overført til den andres separate vesen. Det er ingen "dans" her, det er bare holding, det er ikke noe dytt og trekk som utgjør seksuell tiltrekning, det er et dødsgrep."
Selv om konfluens eller "sammensmelting" kan bli usunt, føles det viktig å erkjenne at det kan være en nyttig mestringsstrategi i visse situasjoner, og i andre en måte å knytte bånd til og nyte spesielle øyeblikk med andre mennesker på. Andre ganger kan det være nyttig å observere hvordan vi reagerer på andre, og vurdere om vi kanskje lener oss for mye på deres måte å være på, deres tro, tilnærming eller system.
Overgivelse og autonomi
Perel sier også at kjærligheten hviler på to pilarer: overgivelse og autonomi. Dr. McClymont kommenterer dette konseptet slik: "Vårt behov for samhørighet bør være like stort som vårt behov for atskillelse. Vi bør ikke forsøke å bli en amorf klump, eller forsøke så hardt å slå oss sammen at vi knuser følelsen av at to separate identiteter eksisterer side om side. Da mister vi grunnlaget for begjæret - lengselen, sårbarheten, "risikoen". Med for stor avstand vil begjæret selvfølgelig flyte ut, for det trenger dragningen og dansen, det trenger at lengselen blir tilfredsstilt innimellom. Men uten noen grad av atskilthet flyter også begjæret ut - dytten og dragningen blir en statisk måte å være til på, energien svinner hen og flimrer.
"Når vi mister mysteriet og fortryllelsen ved å oppdage og nyte en distinkt "annen", blir vi selvtilfredse - vi blir ikke bare trygge, vi blir faktisk fastlåste. Når mennesker smelter sammen, blir de faktisk ikke et mer sammensveiset par, for det er ingen å knytte seg til - de har smeltet sammen til én av to. Atskilthet er altså en forutsetning for tilknytning: Dette er det essensielle paradokset ved intimitet og sex - vi må opprettholde vår atskilthet som dansepartnere i stedet for å smelte sammen til bare å være musikken."
Å oppnå trygghet og nærhet
Sex kan forsvinne hos par som elsker hverandre, og de kan miste lysten - så hva er dynamikken mellom kjærlighet og lyst? Kan vi ønske oss det vi allerede har? Hvorfor garanterer ikke god intimitet god sex? Perel stiller alle disse spørsmålene, og er også kjent for å spørre hvorfor det er slik at sex skaper babyer, men at babyer ofte betyr erotisk katastrofe mellom par. Og er det mulig å oppnå både kjærlighet og begjær når vi higer etter trygghet og nærhet?
Trygghet trenger ikke å bety besittelse, og trygghet trenger ikke å bety eierskap. Det er viktig at vi fortsetter å ha interesser og venner utenfor oss selv, og det er også viktig at vi fortsetter å prøve å vokse som individer. Dr. McClymont forklarer: "På denne måten får partneren vår fortsatt muligheten til å 'møte' oss, til å 'danse' med oss. Etter hvert som vi vokser i tilværelsen og beveger oss gjennom ulike aldre og livserfaringer, tilbyr vi dansepartneren vår helt nye trinn å lære sammen med oss. Begynn med nye hobbyer, nye sysler, nye studier, og fortell partneren din om dem. La ham eller henne få glede av at du liker noe utenfor dem selv. På samme måte kan du vise interesse for partnerens ideer og sysler utenfor deg selv.
"Ha venner utenfor parforholdet, og bruk de nære vennskapene dine til å uttrykke og opprettholde intim kontakt på andre måter. Dette er faktisk utrolig sunt - partneren din trenger ikke å stå for hele den emosjonelle tryggheten din. Det er bedre for forholdet hvis dette behovet kan deles. Se etter og utforsk nye måter dere kan uttrykke dere seksuelt med hverandre på, eller finn nye måter å "date" hverandre på. Gjør datene deres spesielle, og kle dere på dere på samme måte som dere ville ha gjort i begynnelsen av forholdet. Finn nye måter å "oppdage" hverandre på, uansett om dere har danset sammen i to uker eller 25 år!"
Forene kjærlighet og begjær
Disse to behovene kommer fra forskjellige steder og flyter i forskjellige retninger. Utfordringen, sier Perel i boken sin, er at

3 tips til par av Dr. Sarah Bishop

- Se på sammenstøt og uenigheter som en mulighet til å lære.
- Respekter din egen og partnerens individualitet  dere har begge like viktige behov.
- Hold fast ved det. Det tar tid å bygge opp en virkelig trygg og intim forbindelse. Kjærlighet er en kunst som må pleies over tid, og som aldri kan fullkommengjøres; den vil kreve kontinuerlig refleksjon og innsats.

Utforsk elven din Atskilthet versus samhørighet

Når du skal vurdere i hvilken grad du har den rette graden av autonomi over fusjonen i forholdet ditt, handler det til syvende og sist om å legge merke til, i en gitt kontekst, om du virkelig er lykkelig i disse situasjonene og om dine behov blir møtt. Still deg selv noen spørsmål, for eksempel
Føler jeg det virkelig slik jeg også?
Hva ville skje hvis jeg sa hva jeg egentlig føler?
Føler jeg meg trygg nok til å si sannheten min, og hvis ikke, hvorfor ikke?
Ta en pause, og spør deg selv: Er dette mitt eller ditt?
Hvor er jeg i alt dette?
Det er her bevissthet og kanskje litt mindfulness kan være til hjelp. Utvikle en følelse av å kjenne deg selv, dine behov og dine grenser, og ta en vurdering av situasjoner der du føler deg litt "revet med". Sørg i stedet for at elven din renner vidt og bredt, og la den flette seg sammen med andre elver i de vakre og velgjørende øyeblikkene av kontakt, før du igjen forgrener deg ned i dine egne dyp.

Partneren din trenger ikke å sørge for hele din følelsesmessige trygghet

det moderne parets oppgave er å forene disse forskjellene, å finne lysten i ektesengen og å bringe det erotiske og det hjemlige på samme sted. Den vi ønsker å føle oss trygge sammen med, er også den vi ønsker å føle at vi kan være uforutsigbare sammen med.
Så hvordan skal man navigere i det spenningsfeltet? Perel sammenligner denne oppgaven med trygg tilknytning. Det er det samme som når et barn en dag bestemmer seg for å reise seg fra sin koselige stol, for å bevege seg rundt og utforske alt rundt seg. Hvis barnet har en trygg base og vet at det kan komme tilbake når det vil, vil det føle seg trygt nok til å ta spranget og utforske verden. På samme måte trenger du frihet og en viss grad av selvbevissthet i erotiske forhold - du vil føle at du har frihet og eventyrlyst, men du vil også vite at du kan vende trygt tilbake til den andre.
Ild trenger luft: Hvorfor vi trenger atskillelse for å få kontakt
Perel avslører en enkel formel for å forklare forholdet mellom atskilthet og tilknytning - ild trenger luft. Mange ganger gir ikke mennesker hverandre nok rom til å opprettholde denne luften. Ild trenger annerledeshet, avstand og bevegelse.
I Perels forskning ba hun par om å vurdere når de følte seg mest tiltrukket av hverandre - ikke seksuelt, bare tiltrukket av hverandre. Funnene hennes var universelle, og de fleste svarene var kjønnsnøytrale. Etter at parene hadde vært fra hverandre, følte partneren seg mest tiltrukket av den andre når: de fikk dem til å le, de overrasket dem, etter en krangel, når de gjorde noe de var lidenskapelig opptatt av, når de var i sitt eget element, når de var i hagen, når de fikset ting, når de sto på scenen og holdt et foredrag, og når den ene (eller begge) var litt sjalu.
Det som er bemerkelsesverdig her, er at funnene ikke viste at tiltrekning ble følt når de så hverandre inn i øynene. Det er når vi ser på partneren vår på behagelig avstand, litt mystisk og ukjent, og i det rommet ligger det erotiske potensialet. Det er viktig å føle seg komfortabel med at den andre halvparten gjør disse tingene. Interessant nok fant hun også ut at ingen av svarene handlet om "omsorg" - i denne sfæren av begjær er det ikke noe "behov", det er det faktum at den andre er en selvstendig, separat person i det øyeblikket som gjør at du kan ha lyst på dem. Det som imidlertid er essensielt, er at jo mer forbundet og trygg du føler deg, jo bedre er du i stand til å uttrykke deg selv.
En moden form for kjærlighet
Et annet synspunkt kommer fra den kliniske psykologen Dr. Sarah Bishop. Hun sier: "Psykoanalytikere og filosofer har lenge vært klar over at vi har et motstridende ønske om nærhet og atskilthet. Erich Fromm, i sin bok fra 1956 Kunsten å elskefra 1956, omtaler en umoden kjærlighet som et fullstendig avhengig, "symbiotisk" forhold. Dette kan sammenlignes med en forelder og et spedbarn; det er en absolutt nærhet og anerkjennelse av alle behov, drevet frem av en frykt for hva en atskillelse kan føre til. Det er selvfølgelig en fristende fantasi at alle våre behov automatisk vil bli anerkjent av den andre, men når vi underkaster oss denne dynamikken, risikerer vi å miste integriteten på grunn av avhengigheten den skaper.
"I motsetning til dette står den "modne kjærligheten", der begge parter respekterer den andres integritet og bevarer sitt individuelle jeg, i stedet for å "smelte" inn i hverandre, som Perel ville kalt det. I den modne kjærligheten kan begge parter komme sammen for å skape en forening, samtidig som de forblir individuelle personer innenfor denne foreningen. Dette står i kontrast til den umodne kjærligheten, der begge parter forventes å gi avkall på trekk ved personligheten for å smelte sammen til et dobbeltvesen. En ekte forbindelse er derfor ikke mulig, ettersom halvparten av parten har blitt slukt av den andre; hvordan kan det derfor eksistere en meningsfull forbindelse?"
Den modne kjærlighetens paradoks
Å bli ett gjennom kjærligheten, men likevel forbli to, er paradokset i moden kjærlighet. Par med høy grad av respekt for hverandre har lettere for å finne balansen mellom nærhet og atskilthet. For å virkelig respektere et annet individ må vi imidlertid erkjenne at vi alle har viktige grunnleggende behov og frykt, men på grunn av tilknytningsstilen vår utspiller disse seg ulikt.
Dr. Bishop legger til: "Øv deg på å akseptere at ulike stiler i parforhold er normalt, og utvikle en nysgjerrighet og omsorg overfor dette når det gjelder dine egne og partnerens mønstre. Styr bort fra å dømme og kritisere og mot forståelse; hver gang vi kritiserer, glir vi inn i en umoden kjærlighet der vi ikke lenger ser på partneren vår som et unikt individ."
Avslutter hun: "Vi må forplikte oss til å være åpne for å gi og motta tilbakemeldinger om forholdet vårt på en måte som ikke er skambelagt, og erkjenne at det å føle seg sårbar er en viktig del av prosessen med å gå fra en umoden tilstand av "forelskelse" (som ikke er bærekraftig) til en moden kjærlighet som kjennetegnes av en flyt av atskilthet og samhørighet. Å være mer i kontakt med deg selv, lære om mønstrene dine, være deg selv og forfølge din individualitet, samtidig som du deler dette med åpenhet til partneren din, kan skape en forbindelse der du føler deg dypt forstått og ivaretatt."

du vil føle at du har friheten og eventyret, men også vite at du trygt kan vende tilbake til dine andre

Visste du at..
"Jobbprat" er bra for par

En ny studie viser hvordan det å dele erfaringer om jobben kan bidra til balanse i parforhold med to inntekter og skape tilfredshet i forholdet og livet. Studien fra 2022 fra West University of Timisoara i Romania* viser hvordan det å dele detaljer om arbeidet ditt med partneren din kan hjelpe dem til å forstå og støtte deg bedre, og gi en mulighet til å knytte bånd og knytte bånd over felles interesser og erfaringer. De fant også ut at par som kommuniserer åpent og ærlig om arbeidet sitt, har større sannsynlighet for å ha et mer tilfredsstillende og balansert forhold.

viktige skritt til
Seksualitet og intimitet

Av den amerikanske advokaten og kliniske psykologen Dr. Lisa Strohman
Seksualitet og intimitet i parforhold er flerdimensjonalt, flersidig og og kompleks i sin natur. Det finnes ingen riktig måte å være intim på, for dette er en personlig reise som handler mindre om prestasjoner og resultater og mer om å dele den utsøkte følelsen av trygghet, tillit og gjensidig seksuell tilfredsstillelse med sin sjelefrende hver gang. Som Esther Perels teori sier, er det et motstridende behov for atskillelse og samvær for å oppnå tilknytning. Derfor fokuserer de fleste parterapier mindre på resultatet og mer på å bygge opp lyst, nytelse, erotikk og tilfredsstillelse, for å skape myndiggjorte og motiverte seksuelle partnere.
Det er flere trinn som kan hjelpe i denne forbindelse:
Kommuniser åpent og ærlig
God kommunikasjon er nøkkelen til et sunt forhold. Snakk med partneren din om dine ønsker, fantasier og forventninger. del dine preferanser og antipatier, og vær villig til å lytte og forstå deres perspektiv også. Dette kan hjelpe dere begge til å skape en mer tilfredsstillende og tilfredsstillende seksuell opplevelse.
Prioriter intimitet
Sett av tid til intimitet i forholdet, enten det er gjennom fysisk berøring, seksuell aktivitet eller rett og slett ved å tilbringe tid sammen. Planlegg regelmessige stevnemøter eller helgeturer for å holde gnisten i live.
Eksperimenter med nye ting
Ikke vær redd for å prøve nye ting på soverommet. Vær eventyrlystne og villige til å utforske hverandres kropper og lyster. Dette kan bidra til å holde ting spennende og forhindre at forholdet stagnerer.
ta vare på dere selv
Ta vare på deg selv både fysisk, mentalt og følelsesmessig. Når du har det bra med deg selv, er det mer sannsynlig at du føler deg selvsikker og tiltrekkende, noe som kan føre til en mer tilfredsstillende seksuell opplevelse.
Hold romantikken i live
Hold romantikken i forholdet levende ved å gjøre små ting for hverandre, som å legge igjen lapper, sende omtenksomme meldinger eller planlegge overraskelser. Dette kan hjelpe dere begge til å føle dere verdsatt og verdsatt, noe som kan føre til et mer lidenskapelig og tilfredsstillende forhold.

© Dr. Lisa Strohman , Dr. Sarah Bishop , Getty Images / Irina Cheremisinova

*Par og arbeid ved West University of Timisoara i Romania: https://link.springer.com/article/10.1007/s12144-022-02747-2

kunne

...hjelpe deg?

Det er ikke lenger tabu å søke råd om seksuelle problemer - her er hvorfor alle bør vurdere å oppsøke en sexterapeut

Annholdsvis 28 % av britene har oppsøkt en rådgiver eller psykoterapeut, viser en undersøkelse utført av British Association for Counselling. Men det finnes fortsatt en type terapi som mange av oss synes er skummel eller skremmende. Det er sexterapi - og selv om tanken på å snakke med en fremmed om de mest intime delene av livet ditt kan virke skremmende, kan det være til stor hjelp. Kanskje har selvtilliten din sunket, lysten din har endret seg, eller kanskje sexlivet ditt har blitt ikke-eksisterende. Akkurat som med alle andre helseproblemer finnes det fagfolk der ute som er klare til å lytte til bekymringene dine og hjelpe deg gjennom dem.
"For noen mennesker er sex en kilde til stor angst og bekymring", sier Annabelle Knight, sex- og samlivsekspert hos det seksuelle velværemerket Lovehoney. "Sexterapi er en integrativ tilnærming til å behandle og eliminere underliggende utfordringer. Det kan være fysiske problemer, som manglende evne til å bli opphisset, men det kan også være psykologiske problemer, som angst, stress og selvtillitsproblemer."
Og du trenger ikke å bekymre deg for å måtte kle av deg. "Sexterapi er en form for samtaleterapi", sier Annabelle. "Den er utformet for å hjelpe enkeltpersoner og par med å håndtere medisinske, psykologiske, personlige eller mellommenneskelige faktorer som påvirker den seksuelle tilfredsstillelsen."
Selv om det kanskje ikke alltid er en magisk kur, er det definitivt et godt utgangspunkt. "Målet

For noen mennesker er sex en kilde til stor angst og bekymring

Hva det kan behandle

målet med sexterapi er å hjelpe folk med å overvinne fysiske og emosjonelle utfordringer for å få et tilfredsstillende forhold og et lystbetont sexliv", sier Annabelle. Her er hvordan det fungerer. . .
Hva skjer i sexterapi?
Sexterapitimene er faktisk ganske enkle. "Det er som hvilken som helst type psykoterapi. Man behandler tilstanden ved å snakke om opplevelser, bekymringer og følelser, sier Annabelle. "Sammen med sexterapeuten finner dere så frem til mestringsmekanismer som kan bidra til å forbedre reaksjonene dine i fremtiden, slik at du kan få et sunnere sexliv."
Under de første samtalene snakker terapeuten enten bare med deg eller med deg og partneren din sammen. Terapeuten er der for å veilede og hjelpe deg med å bearbeide utfordringen du står overfor. Og de vil aldri dømme deg.
"De er ikke der for å ta parti for én person eller for å overtale noen", sier Annabelle.
"For hver time vil terapeuten fortsette å presse deg mot bedre håndtering og aksept av dine bekymringer som kan føre til seksuell dysfunksjon. All samtaleterapi, inkludert sexterapi, er både støttende og lærerikt. Det er ment å gi trøst og oppmuntring til endring. Du vil sannsynligvis forlate terapeutens kontor med oppgaver og arbeid som skal gjøres før neste time."
Terapeuten kan også henvise deg til en lege hvis de mistenker at du har fysiske seksuelle problemer.
Hva du kan bli bedt om å gjøre
Øvelser for sexterapi varierer avhengig av hvem du går til, sier Annabelle. De kan blant annet omfatte
Etablering av gjensidig ansvar mellom partnerne for å ta opp seksuelle behov og bekymringer.
-
Gi informasjon og opplæring om seksuell funksjon og seksuell aktivitet.
-
Være villig til å endre holdninger til sex.
-
Bli kvitt eventuell seksuell prestasjonsangst.
-
Å hjelpe par med å forbedre kommunikasjonen rundt sex og seksuelle teknikker.
-
Redusere problematisk atferd og sexroller i parforholdet.
-
Gi hjemmelekser for å hjelpe par med å endre sitt seksuelle forhold til det bedre.
Er det flaut?
For det første trenger du ikke å ta av deg klærne (med mindre du er ute etter en spesialisert behandling - se nedenfor). "Sexterapeuten kommer ikke til å ha seksuell omgang med noen eller vise noen hvordan man har sex, sier Annabelle. Selv om det er naturlig å føle seg flau når man snakker om sex med en fremmed, bør det ikke vare ved. "Stigmaet om at sexterapi er flaut finnes der ute, men det bør ikke hindre deg i å få den hjelpen du trenger. For det første er sex noe veldig personlig, privat og intimt, og det virker derfor som en merkelig ting å gjøre - å snakke med til og med en psykoterapeut som har spesialisert seg på sex."
Og hvis du synes det er flaut, må du huske på at det å gå i sexterapi vil være gunstig på lang sikt. "Fordelene med sexterapi oppveier langt den første flauheten du kanskje frykter", sier Annabelle. "Å få hjelp for deg selv, forholdet ditt og din evne til å nyte sex kan ha en positiv innvirkning på livet ditt."
Tar en sexterapeut på deg?
I sjeldne tilfeller kan en sexterapeut ta på deg, men bare med din tillatelse. "Sexterapeuter snakker med pasientene sine for å hjelpe dem med å konfrontere sine seksuelle problemer og forbedre sexlivet. Men noen pasienter trenger mer - de trenger øvelse på soverommet, og har ingen ektefelle eller partner å henvende seg til", sier Annabelle. "For disse pasientene benytter noen sexterapeuter seg av surrogatpartnere - personer som hjelper pasientene med intimitetsproblemer ved hjelp av en praktisk tilnærming. Dette kan innebære å ha sex med pasienten."
Det høres kanskje sjokkerende ut, men det kan være en livline som noen trenger. "Selv om surrogatpartnere er sjeldne blant pasienter av begge kjønn, blir de i økende grad brukt av kvinner som har fysiske eller psykiske helseproblemer som hindrer dem i å ha et sunt sexliv, sier eksperter. Tidligere var det nesten utelukkende menn som benyttet seg av slik terapi, legger Annabelle til.
Gå solo
Hvis partneren din nekter å gå til sexterapeut, er det helt i orden. "Du trenger ikke å ta med deg partneren din til sexterapi. For noen er det tilstrekkelig å gå til sexterapi alene for å løse problemene. For andre kan det å ha begge til stede under terapien bidra til å øke tilfredsheten og bygge en sterkere tilknytning, sier Annabelle. "Snakk med partneren din om valget ditt om å begynne i terapi. Hvis du ønsker at de skal være med, så spør."
Hvor du skal gå
Tror du at en sexterapeut kan hjelpe deg? Det er viktig å gå til en erfaren og anerkjent person. "En sertifisert sexterapeut kan være en autorisert psykiater, psykolog, ekteskaps- og familieterapeut eller klinisk sosialarbeider", sier Annabelle. "Disse ekspertene innen mental helse gjennomgår en omfattende tilleggsutdanning i menneskelig seksualitet for å bli godkjent som sertifisert sexterapeut."
Det kan være en god idé å konsultere legen din, for de har kanskje sexterapeuter de setter pris på.
Og hvis du ikke finner tonen med terapeuten din, kan du gjerne gå et annet sted. "Terapeuter er unike", sier Annabelle. "Vellykket terapi avhenger i stor grad av hvor godt du kommuniserer med terapeuten din, og hvor mye du stoler på at han eller hun kan hjelpe deg gjennom problemene dine. Hvis du på noe tidspunkt ikke føler deg komfortabel med en sexterapeut, bør du se deg om etter en annen."

Sexterapi kan hjelpe mot en rekke problemer. "Seksuell dysfunksjon er vanlig", sier Annabelle. "Faktisk rapporterer fire av ti kvinner og nesten en tredjedel av alle menn at de har opplevd en eller annen form for seksuell dysfunksjon i løpet av livet." Disse dysfunksjonene kan omfatte:
. Erektil dysfunksjon
. Tap av libido
. Manglende interesse
. For tidlig utløsning
. Lav selvtillit
. Manglende respons på seksuell stimulans
. Manglende evne til å oppnå orgasme
. Overdreven libido
. Manglende evne til å kontrollere seksuell atferd
. Belastende seksuelle tanker
. Uønskede seksuelle fetisjer

Du behandler tilstanden ved å snakke om dine opplevelser, bekymringer og følelser

hvis du er flau, husk at sexterapi vil være gunstig på lang sikt

© Getty Images / Nadzeya_Dzivakova / Anna Kondratenko

Å leve i skyggene

Å bo i

Her ser vi på de psykologiske konsekvensene av å konkurrere med eks-partneren til din andre halvdel, og hvordan du kan tre ut av skyggen og inn i lyset

Har du noen gang hatt et forhold - eller kanskje er du i et for tiden - der partneren din fortsatt forguder sin eks? Kanskje er tegnene indirekte. Et og annet minne som trekkes frem med stor hengivenhet, fotografier eller gripende gaver som fortsatt er et sentralt punkt i hjemmet, eller kanskje er det mer subtilt enn som så - en tilsynelatende uskyldig sammenligning som slenges inn i samtalen nå og da. Så hva kan være noen av drivkreftene bak et slikt scenario?
Det kan være flere ulike konfigurasjoner som fører til en slik situasjon. En mulighet er at partneren din ikke helt har sørget over eller gitt slipp på eksen, og at han eller hun fortsatt har noe uoppgjort. Alternativt kan situasjonen være kongruent, og det kan være noe av din egen prosess og historie som spiller inn i hvordan du opplever disse møtene. Den mest sannsynlige muligheten er nok at situasjonen er samskapt på en eller annen måte - en kombinasjon av partnerens uoppgjorte saker og noen av dine egne bekymringer eller tidligere erfaringer som skaper denne ubehagelige situasjonen.
Den psykologiske effekten
Uansett kan det å "leve i skyggen" føles svært urovekkende og føre til en følelse av utrygghet og utenforskap. I ytterste konsekvens kan det skape et skille og hindre rik kontakt mellom to mennesker. Alexis Friedlander er samlivsrådgiver og hypnoterapeut som har spesialisert seg på å hjelpe mennesker gjennom traumatiske samlivsbrudd. Han forklarer: "Å konkurrere med en ekspartner kan ha en betydelig innvirkning

Baksiden av medaljen

Det er ikke alltid problematisk å tenke kjærlig på en eks. I en fersk studie (2023) fra University of Kansas, USA, ble frivillige bedt om å tenke på nostalgiske minner med en eks-partner. Deltakerne som klarte å gjøre dette, viste en økning i tilfredshet i sitt nåværende forhold og mer motivasjon til å holde fast ved forholdet. Hvordan dette? Tilsynelatende følte de frivillige at det å tenke på eksen sin med glede viste dem hvor mye de hadde vokst siden det tidligere forholdet. Personer som rapporterte en økning i tilfredshet med forholdet, oppga også at de hadde vokst siden det forrige forholdet. Forskerne tror dette skyldes at denne følelsen økte deres verdsettelse av deres nåværende partner.

Alexis Friedlander
Samlivsrådgiver og hypnoterapeut som spesialiserer seg på å hjelpe mennesker gjennom traumatiske samlivsbrudd. www.igetmyexback.com
YouTube-kanal: Alexis Friedlander

virkningen av å "leve i skyggen" kan føles svært foruroligende, noe som kan føre til utrygghet og følelsen av å stå utenfor

5 tips til hvordan du kan kommunisere følelsene dine til partneren din

Alexis Friedlanders råd om å forstå følelsene dine..
1. Vurder
Spør deg selv om du faktisk lever i skyggen av din partners eks, eller om dette bare er en frykt du har. Får partneren din eller familien din deg til å føle at du lever i skyggen av eksen? Hvis ikke, er det viktig å jobbe med din egen indre frykt og usikkerhet.
2. Kommuniser
Snakk med partneren din om hvordan du har det. Vær ærlig om hvordan du har det, men vær også tydelig på hva du trenger fra partneren din for å føle deg tryggere i forholdet.
3. Sett grenser
Vær tydelig overfor partnerens eks, hvis vedkommende fortsatt er en viktig del av partnerens liv. Dette kan innebære å be partneren din om å begrense samværet med eksen, eller å gjøre det klart at du ikke er komfortabel med visse typer samvær.
4. Øv deg på å akseptere
Aksepter at eksen fortsatt er en del av livet til partneren din; det er viktig å akseptere det og lære seg å leve med det. Det betyr ikke at du må være bestevenn med eksen, men det betyr at du må være villig til å omgås vedkommende på en respektfull og hjertelig måte når det er nødvendig.
5. Bygg opp selvtilliten
Fokuser på å bygge opp din egen selvtillit og følelse av egenverd. Husk at din verdi ikke avgjøres av din status i forholdet eller hvordan du er i forhold til partnerens eks, men av dine egne unike kvaliteter og styrker.

det kan utløse en rekke negative følelser og opplevelser. Når man føler at man konkurrerer med partnerens eks, kan man oppleve følelser av utilstrekkelighet, usikkerhet og lav selvfølelse."
Tilknytningsstiler i parforhold
Alexis mener også at innvirkningen på den enkelte kan avhenge av om personen har en engstelig eller unnvikende tilknytningsstil. I psykologiske termer handler tilknytning om hvordan vi "fester oss" og forholder oss til andre vi har et forhold til. Tilknytningsteorien identifiserer fire hovedtyper av tilknytningsstiler: trygg, engstelig-ambivalent, desorganisert og unnvikende.
Alexis sier: "Engstelige personer kan føle intens usikkerhet og tvil på seg selv når de oppfatter at partneren fortsatt er knyttet til eksen sin. De kan hele tiden søke bekreftelse og validering fra partneren, og kan prøve å tilfredsstille partneren i håp om å konkurrere med eksen. Dette kan føre til en syklus av behov og klamring, noe som kan bidra til å skyve partneren ytterligere bort."
"Unngåelsespersoner" kan imidlertid reagere ved å trekke seg unna eller unngå situasjonen helt og holdent. De kan bli fjerne, distanserte eller til og med avvisende når de blir konfrontert med partnerens tilknytning til eksen, noe som kan føre til en følelse av forsømmelse og forlatthet hos den nåværende partneren. Alexis legger til: "I begge tilfeller kan det å leve i skyggen av eksen utløse dyptliggende tilknytningsangst og usikkerhet, noe som kan ha en negativ innvirkning på det nåværende forholdet."
"Når vi blir "rebound" i et nytt forhold, kan vi begynne å føle at vi lever i en resirkulert versjon av det forrige forholdet. Dette kan skje fordi personen som "rebounder", ubevisst prøver å gjenskape den samme dynamikken med oss som han eller hun hadde med eksen. Det kan være utfordrende å navigere i denne situasjonen og å sikre at vi ikke blir behandlet som en erstatning eller en stand-in for den tidligere partneren. Det er noe jeg ofte ser i rebound-forhold - folk går til de samme stedene, har de samme ritualene. Husk at partneren din valgte deg av en grunn, og at eksen er en del av fortiden, ikke nåtiden eller fremtiden."
Så hvor kan man begynne å nøste opp i en potensielt kompleks situasjon som involverer en eks? Som et utgangspunkt er det to ting du bør tenke på i en slik situasjon - "bevissthet" og "kommunikasjon". Det betyr at du må være bevisst på dine egne følelsesmessige reaksjoner og hvilken historie du tar med deg inn i situasjonen, samtidig som du observerer prosessen til partneren din og de andre involverte partene. Deretter handler det om å være tydelig når du uttrykker følelsene dine og kommuniserer behovene dine, slik at du og partneren din kan ha en åpen og ærlig dialog for å finne en vei videre.

Dr. Audrey Tang
Dr. Audrey Tang er en BPS-autorisert psykolog, prisbelønt forretningsforfatter og trener i lederutvikling.
www.draudreyt.com

Her spør vi Dr. Audrey Tang om hennes syn på hva det kan bety å føle at man "lever i skyggen" av en eks.
Hvordan kan du overvinne følelsen av å "leve i skyggen av en eks?
En tilstand av sammenligning for å styrke selvfølelsen og føle bekreftelse har blitt programmert inn i oss gjennom å være en del av et fellesskap, noen ganger fordi ressursene er knappe - så den "beste" vinner. Når det gjelder kjærlighet og bekreftelse, er kilden uendelig hvis vi er i stand til å gi den til oss selv - det er ingen knapphet. Derfor er det ingen grunn til å føle at du taper. Når vi skal bygge opp karakteren vår, er det dessuten viktig å fokusere på selvmedfølelse - for eksempel ved å si: "Jeg vant ikke, men jeg er stolt over at jeg faktisk møtte opp, for jeg kunne lett ha droppet det" - og bygge oss selv opp ved at vår eneste "konkurranse" er at vi kanskje er litt bedre i dag enn vi var i går.
Hva skjer hvis partnerens foreldre fortsatt forguder eksen?
Hver partner har sannsynligvis fått et annet forhold til svigerforeldrene, og på samme måte som alle våre vennskap er forskjellige avhengig av personene som er involvert - kan det være at partnerens foreldre rett og slett kom bedre overens med eksen sin. Det viktigste er at partneren vår ikke gjorde det. Dette spørsmålet handler mer om hvordan partneren din får deg til å føle deg, enn om familien.
Det er uheldig, det er ikke hyggelig, og det kan til og med være bevisst slemt hvis familien hele tiden trekker frem sammenligninger som ikke er til din fordel. I første omgang handler sammenligningen om ens egne verdier. Den sunneste tilnærmingen til selvverd er selvmedfølelse, ikke selvtillit (gjennom sammenligning), men du er likevel heller ikke sammen med familien. Hvis partneren din derimot er opptatt av å støtte dem, eller hvis oppførselen deres blir til små personlige passiv-aggressive stikk mot deg, bør du kanskje vurdere om personen selv er verdt din tid og energi.
Hva skjer når du konkurrerer med minnet om en avdød partner?
Det som kan skje - og det er kanskje bare tid og bearbeiding som vil utgjøre forskjellen - er at partneren kanskje ikke har bearbeidet sorgen, eller befinner seg i en tilstand av "hva om", noe som fortsatt vitner om at vedkommende ikke har bearbeidet det han eller hun har vært gjennom. Uansett tyder dette på at de ikke er klare for et nytt forhold ennå. Selv om dette kan være vanskelig å høre, må du kanskje bestemme deg for om du vil være sammen med noen som ikke gir, og som kanskje aldri vil gi deg hele sin kjærlighet, eller om du må gi deg selv muligheten til å bli helt lykkelig.
Hvilke råd har du om hvordan vi kan håndtere følelsene våre i kompliserte emosjonelle situasjoner?
Finn ut hva det er du føler. Hvis du for eksempel føler frykt, kan du spørre deg selv hvor frykten kommer fra - kanskje er det sjalusi eller mangel på selvverd. Du vil allerede se at begge deler krever ulike løsninger. Dr. Gloria Willcox' "Feelings Wheel" er et fint verktøy for å begynne å utforske mer enn den følelsesmessige topplinjen.
Hvis du føler deg misunnelig, kan du prøve dette: Skriv i stedet en liste over de tingene du føler deg misunnelig på, og noter ned de tingene du observerer som gjør den personen så dyktig, og om du ønsker å utvikle dem heller:
a) Prøv å praktisere disse atferdene og se hvilke som fungerer for deg
b) Spør dem hvordan de har utviklet disse egenskapene. Når vi nærmer oss noen med kjærlighet og nysgjerrighet (i stedet for avvisning eller forakt), vil de ofte faktisk hjelpe oss, og hvis de ikke gjør det, er det kanskje ikke så lurt å være som dem likevel!

husk at partneren din valgte deg av en grunn

Prøv Rosalind Wisemans SEAL-teknikk

Et nyttig verktøy for å håndtere konflikter
S - STOPP Ta et skritt tilbake fra følelsene i situasjonen.
E - FORKLAR Hvorfor føler du som du gjør, og hvorfor skjedde det som skjedde? Hva du ville ha foretrukket at skulle skje?
A - BEKREFT / ANERKJENN Bekreft at du har rett til å føle disse følelsene, og anerkjenn også hvordan alle de involverte partene kan ha det. Hvilken rolle kan du spille for å gjøre situasjonen bedre?
L - LÅSE INN/UT Dette kan avgjøres etter de tre første trinnene. Hvordan ønsker du at forholdet eller situasjonen skal utvikle seg? Hvis det er en "innlåsing", må du finne en måte å løse det på. Alternativt kan du "låse deg ut", slik at du kan finne en måte å gå videre på uten å angre eller bære nag.
Å låse seg ute Hvis du har forsøkt å løse problemene, men det rett og slett ikke skjer, eller hvis du opplever at situasjonen er for giftig, kan du kanskje prøve følgende først, men hvis ikke, er det på tide å "låse ut" forholdet. Det kan for eksempel være at du må ta en konsekvens (som du også har forhandlet frem med partneren din), for eksempel: "Hvis du fortsetter å sammenligne meg med X, kommer jeg ikke hit mer", og være villig til å gjennomføre det. Med dette som utgangspunkt kan du kanskje åpne en forhandling og spørre: "Hvordan kan vi løse dette?

nick Freeman Photography, Getty Images / undrey / Stock Ninja Studio / Vectorig

motvirke tvangsmessig kontroll

tvingende

kontroll

Hvordan oppdage tegn på tvangsatferd og hvordan du kan unnslippe dens isolerende grep

Ord  Scott Dutfield

Det finnes mange ulike former for mishandling i hjemmet, fra den åpenbare brutale fysiske volden til den skjulte mentale torturen. Tvangskontroll ligger i grenselandet mellom disse to. Enkelt sagt defineres tvangskontroll ofte som et mønster av kontrollerende atferd som har til hensikt å kontrollere psykisk, og som ofte fører til fysisk svekkelse av en person i et intimt forhold, for eksempel en ektefelle eller et familiemedlem.
Tvangskontroll brukes som en psykologisk taktikk av en nær forfølger for å undergrave andres selvverd og innskrenke autonomien i en persons liv. Resultatet av slike overgrep er et underkuet offer som er fanget i troen på at overgriperen er hele deres støttesystem.
På grunn av de mange forgreininger av overgrepsatferd som utgjør det overordnede treet av tvangskontroll, har denne psykologiske taktikken lenge vært vanskelig å definere og forstå. Begrepet "tvangskontroll" ble først foreslått av sosiologen og rettsmedisineren Evan Stark, da han publiserte sitt banebrytende verk om begrepet, Coercive Control: How Men Entrap Women in Personal Lifei 2007. Stark utforsker hvordan tvangsmessig kontroll har oppstått på et sosialt nivå, og antyder at etter hvert som samfunnets institusjonelle kontroll av kvinner med tiden ble sosialt uakseptabel, ble den kontrollerende atferden i stedet flyttet inn i hjemmet, bortgjemt fra offentligheten.
I det skjulte kan denne typen kontroll gro grobunn for tvil på seg selv og en løsere virkelighetsoppfatning. Stark hevder at selv om tvangskontroll er en form for mishandling, og ikke utelukkende en voldsforbrytelse, har den som mål å frata offeret frihet og frihet.
Tegn og symptomer på tvangskontroll
Grunnlaget som tvangskontroll bygger på, er isolasjon. Ved å begrense en annen persons kontakt med venner og familie fjerner gjerningsmannen offerets potensielle støttesystem. Dette begrenser ikke bare sjansen for at overgriperens tvangsatferd blir oppdaget av noen utenfor forholdet, men det begynner også å bygge en psykologisk barriere rundt offeret, der overgriperen får kontroll over mange aspekter av livet deres.
Tegn på tvangsbruk dreier seg om overvåking og forsterkning av en idé om at offeret er verdiløst, og at de ikke kan overleve eller navigere seg gjennom livet uten overgriperen. Ifølge organisasjonen Women's Aid, som arbeider med vold i nære relasjoner, kan de som utsettes for tvangskontroll, bli kontrollert i alle aspekter av hverdagen, inkludert hvor de går, hva de har på seg og til og med når de sover. Kontrollen kan også omfatte kosthold, medisiner og økonomiske restriksjoner, noe som kan føre til at offeret blir helt avhengig av overgriperen. Kontrollerende atferd er ofte ledsaget av gjentatte nedvurderinger, ydmykelser og dehumanisering av offeret.
En av de vanligste formene for manipulasjon som faller inn under tvangsbegrepet, er begrepet gassbelysning. Begrepet "gassbelysning" stammer fra tittelen på et teaterstykke fra begynnelsen av 1900-tallet, som senere ble filmatisert i den kjente filmen fra 1944 med samme navn. I filmen Gaslightmøter hovedpersonen Paula en mann i Italia, som hun gifter seg med før hun flyr tilbake til London. Paulas nye ektemann, Gregory, setter imidlertid i gang en nådeløs og hemmelig plan for å overbevise sin kone om at hun er i ferd med å miste forstanden. Løgn etter løgn trekker Paula seg lenger inn i seg selv og begynner å tro på Gregory, og blir stadig mer avhengig av sin mann for omsorg og trygghet.
Filmens navn kommer av at Gregory bruker gass i et avlåst rom der han begår forbrytelser, noe som får gasslyktene i resten av huset til å flimre. Gregory overbeviser Paula om at hun innbiller seg flimringen, noe som får henne til å tvile på om hun er tilregnelig, noe som er et av hovedkjennetegnene ved denne formen for mishandling. Selv om forholdet mellom Paula og Gregory er oppdiktet, er den sentrale atferden i filmen langt fra fiksjon.
Gaslighting er en av de mest lumske formene for psykologisk manipulasjon og tvangskontroll, fordi den får offeret til å føle at det er de selv som er problemet. Over tid vil en "gaslighter" manipulere offeret ved å holde tilbake informasjon, utfordre hukommelsen, bagatellisere offerets følelser eller ignorere dem helt og holdent. Utøvere av gaslighting er vanligvis patologiske løgnere, ofte med narsissistiske tendenser, som sprer ondsinnede rykter om en persons mentale tilstand, og som ofte bekymrer andre for å opprettholde den falske forestillingen om at offeret er ustabilt. Over en lengre periode vil denne formen for manipulasjon få offeret til å stille spørsmål ved gyldigheten av sine egne tanker og følelser, noe som vanligvis fører til forvirring og svekker den mentale stabiliteten.
En av måtene tvangskontroll kan krysse grensen fra psykisk til fysisk mishandling på, er gjennom seksuell tvang. Denne typen tvang innebærer uønsket seksuell aktivitet ved å presse, lure eller true den utsatte til å

Kjønnsforskjeller i tvang

Mishandling i hjemmet diskriminerer ikke når det gjelder kjønn, men kvinner rammes uforholdsmessig mye sammenlignet med menn. I Storbritannia ble for eksempel rundt 73 % av alle voldsrelaterte forbrytelser i hjemmet begått mot kvinner. I 2020 var 97 % av dem som ble dømt for tvangskontroll, menn, ifølge Women's Aid. Det er imidlertid en tydelig mangel på forskning rundt virkningen og omfanget av tvangskontroll blant mannlige ofre, samt medlemmer av LHBTQ+ -samfunnet.
En studie utført av University of Central Lancashire undersøkte omfanget av tvangskontroll blant menn. Studien avdekket at menn i lignende mishandlingsforhold i mange tilfeller opplevde sammenlignbare nivåer av tvangsatferd på flere områder, for eksempel trusler, isolasjon og økonomisk kontroll. På grunn av at menn er de dominerende utøverne av tvangskontroll, forklarer studien at "falske anklager, eller trusselen om å komme med slike, til politiet og sosialtjenesten som et mønster av mishandling, oppleves av nesten to tredjedeler av de mannlige ofrene i vår undersøkelse" Forfatterne av studien erkjenner at det er behov for større nasjonale studier for å få en bedre forståelse av omfanget og rekkevidden av tvangskontroll hos mannlige ofre.

gaslighting er en av de mest lumske formene for psykologisk manipulasjon og tvangskontroll

person gjennom ikke-fysiske midler. For eksempel kan gjerningspersoner få et offer til å føle at de skylder vedkommende sex, eller true med å spre løgner om offeret hvis de ikke har sex med dem. Denne typen tvang omfatter også personer med makt over andre, for eksempel en sjef, lærer eller utleier, som har myndighet til å påvirke aspekter ved offerets liv for å presse dem til å gå i seng med dem.
I 1956 beskrev den amerikanske psykologen Albert Biderman metodene kineserne brukte under Koreakrigen for å "hjernevaske" amerikanske krigsfanger for å fremkalle falske tilståelser. Biderman laget et tvangsskjema som beskrev åtte taktikker som fangevokterne brukte for å tvinge fangene. Blant disse var isolasjon, bevisst utmattelse, fornedrelse, trusler, gjennomtvingelse av trivielle krav, maktdemonstrasjoner, sporadisk ettergivenhet og, til slutt, forvrengte perspektiver. Biderman hevdet at de samme tvangstaktikkene som ble brukt under krigen, er de samme som brukes av overgripere i hjemmet.
Biderman nevnte også "monopolisering av persepsjon" som en annen tvangsteknikk, der en overgriper vil forsøke å endre offerets syn, straffe motstandshandlinger og legge skylden på offeret.
Tegn på tvangskontroll er ikke begrenset til verbal fornedrelse som påvirker en persons psykiske helse. Gjerningspersonen kan også "fremkalle svekkelse og utmattelse", ifølge Bidermans diagram. Ved å frata offeret søvn, mat og til og med medisiner, er det mindre sannsynlig at offeret vil motsette seg kontrollen og fortsette tvangen.
Tvangskontroll og loven
Historisk sett har mishandling i nære relasjoner i stor grad vært preget av fysiske og seksuelle overgrep. I løpet av det siste tiåret har imidlertid lovverket rundt om i verden endret seg for å gjenspeile det bredere spekteret av krenkende atferd som et offer kan bli utsatt for, inkludert psykisk mishandling, i tillegg til tvangskontroll.
England og Wales var de første landene i verden som gjorde kontrollerende atferd, som for eksempel tvangskontroll, ulovlig i 2015. I henhold til Serious Crime Act 2015 kan de som dømmes for kontroll med tvang, straffes med opptil fem års fengsel. "Kontrollerende eller tvingende atferd er en snikende form for mishandling i hjemmet, og denne regjeringen er opptatt av å sikre at alle ofre blir beskyttet. Vi erkjenner at kontrollerende eller kontrollerende atferd kan eskalere etter en separasjon, og at medlemmer av offerets utvidede familie kan være involvert i kontroll eller tvang", skrev Victoria Atkins, tidligere minister for familievern, i en ministererklæring i 2021. I 2021 avslørte imidlertid en gjennomgang av loven fra 2015 at selv om antallet registrerte tilfeller av tvangskontroll hadde økt, tok politiet bare ut tiltale i 6 % av de anmeldte sakene mellom 2018 og 2019. Av de som ble siktet, ble 52 % dømt.
Etter at England og Wales innførte sin lovbeskyttelse, har flere andre europeiske land fulgt etter, deriblant Frankrike, Irland og Portugal. Europarådets konvensjon om forebygging og bekjempelse av vold mot kvinner og vold i nære relasjoner, bedre kjent som Istanbul-konvensjonen, ble undertegnet av 39 europeiske stater og ratifisert av 21 med det formål å beskytte ofre for vold i nære relasjoner. Imidlertid er det bare seks av disse landene som har overholdt den delen av konvensjonen som omhandler psykisk vold, artikkel 33, der det heter: "Partene skal treffe de nødvendige lovgivningsmessige eller andre tiltak for å sikre at forsettlig atferd som alvorlig svekker en persons psykiske integritet gjennom tvang eller trusler, blir kriminalisert."
De eneste andre landene utenfor Europa som har innført rettslig beskyttelse mot tvangskontroll, er USA og Canada. I skrivende stund har tre amerikanske delstater vedtatt lovbeskyttelse mot tvangskontroll, og fem delstater har lovforslag på trappene. I 2020 ble det vedtatt et lovforslag i California som utvider hjemmelen i Domestic Violence Prevention Act til å omfatte tvangskontroll. I lovforslaget defineres tvangskontroll som "et atferdsmønster som i urimelig grad griper inn i en persons frie vilje og personlige frihet, og som blant annet omfatter urimelig isolering av et offer fra venner, slektninger eller andre kilder til støtte" Hawaii vedtok også lover i 2020 for å beskytte mot tvangskontroll, og Connecticut fulgte etter i 2021.
Queensland i Australia skal vedta lover om tvangskontroll innen utgangen av 2023.
Å unnslippe kontroll
Tvangskontroll er en form for vold i nære relasjoner som det er vanskelig å bryte ut av, særlig fordi den kan forekomme i mange ulike typer forhold. Tvang er for eksempel ikke begrenset til romantiske partnere, men kan også forekomme mellom familiemedlemmer, venner og kolleger. Det kan være komplisert å bryte disse ulike tvangskjedene, særlig når flere faktorer er involvert, som for eksempel barn.
Å bygge opp et støttesystem er avgjørende når det gjelder å bryte ut av et kontrollerende forhold. Avhengig av hvor lenge forholdet har vart og hvor isolert den utsatte har vært, kan dette føles som en umulig oppgave, men å reparere tapte relasjoner og gjenoppbygge forbindelser kan hjelpe deg med å legge en langsiktig plan for fremtiden.
Å legge en plan for tiden etter bruddet før man går ut av forholdet, vil også gjøre det mulig for offeret å ta tilbake kontrollen over mange aspekter av livet - det er en forberedelse til den gjenoppdagede selvstendigheten. Planen bør omfatte boforhold - både en kortsiktig løsning etter bruddet, og en lovlig anmodning om at den voldelige partneren forlater eiendommen - samt eventuelle nødvendige økonomiske tiltak.
Å søke hjelp hos veldedige organisasjoner som jobber med vold i nære relasjoner, eller nasjonale hotlines, kan være en god måte å samle lokale ressurser og informasjon om hvordan man kan bryte ut av et voldelig forhold. Informasjon fra nettleserhistorikk eller telefonsamtaler bør imidlertid slettes fra enheter for å unngå at en overgriper kan se den. Ofre for mishandling bør vurdere å bruke offentlige kommunikasjonsmidler, for eksempel bibliotekets datamaskiner eller offentlige telefoner.
Når det gjelder tvangskontroll utenfor et intimt forhold, for eksempel på arbeidsplassen, bør ofre vurdere å dokumentere alle hendelser der en overgriper bruker manipulerende taktikker som seksuelle tilnærmelser, gaslighting og ydmykelser. Ta vare på korrespondanse som inneholder krenkende elementer, for eksempel e-poster, talemeldinger og notater. Den innsamlede informasjonen kan deretter tas med til bedriftens personalavdeling, som er ansvarlig for å ivareta sikkerheten på arbeidsplassen og håndtere trakassering og overgrep.
Hvis offeret ønsker å få overgriperen straffeforfulgt, kan dokumentasjon være avgjørende for å få vedkommende dømt i en voldssak.
Før man forsøker å bryte ut av et voldelig forhold, er det viktig å først vurdere offerets sikkerhet og sette seg inn i de relevante lovene. Å avslutte et kontrollerende forhold kan være så enkelt som en ubehagelig samtale, men i andre tilfeller kan det eskalere til fysisk vold. Hvis offeret føler seg utrygg og forholdet har blitt farlig, bør vedkommende unngå en personlig konfrontasjon og snarest forlate situasjonen. Når man konfronterer en partner som utøver tvang, kan det hjelpe offeret å ha en annen person fra støtteapparatet sitt til stede.
Tvangsutøvere kan fortsette å gi offeret gaslight under separasjonen i et forsøk på å forsterke ideen om at de ikke er voldelige, og at bevisene for dette bare finnes i offerets hode. Vedvarende unnskyldninger og erklæringer om vilje til å forandre seg er også en taktikk som brukes for å tvinge en person tilbake i deres kontrollerende grep. Derfor kan et offer vurdere å skrive en plan for en personlig separasjon, holde seg til punktene i planen og være sterk når man blir utfordret. Hvis separasjonen ikke blir akseptert av en voldelig partner eller et familiemedlem, og offeret blir trakassert eller forfulgt, kan vedkommende vurdere å søke rettslige skritt, for eksempelrettslige skritt, for eksempel et besøksforbud.

tegn på tvangskontroll er ikke begrenset til verbal fornedrelse

5 tegn på tvangsmessig kontroll

Mikrostyring
Overgripere vil begrense tilgangen til aspekter av en persons liv, for eksempel økonomi, sosial kontakt og til og med medisinsk støtte. Mikrostyringen kan til og med omfatte når og hvor du går på skole eller jobber.
Overvåking
Overgriperen overvåker gjerne offerets tid og kommunikasjon med andre ved å lese tekstmeldinger og e-post. Noen overgripere installerer spionprogramvare på ofrenes datamaskiner for å overvåke hva de gjør på nettet.
Fornektelse
Når overgriperen blir konfrontert, vil han eller hun legge skylden for overgrepet på offeret eller rett og slett nekte for at det har skjedd. Alternativt kan overgriperen erkjenne hva som har skjedd, men insistere på at de har et problem.
Trusler og kritikk
Verbal intimidering og trusler om fysisk vold er taktikker som brukes for å kontrollere offeret, i tillegg til uopphørlig kritikk, utskjelling og påpekning av feil.
Isolasjon
Tvangsatferd innebærer vanligvis at en person isoleres fra å treffe venner og familie. Ofrene tilbringer ofte mer tid hjemme og får ikke lov til å gå ut på sosiale arrangementer.

© Getty Images / nadia_bormotova / jemastock / stephencox123

hva er gaslighting?

Gaslighting?

Gaslighting er psykologisk manipulasjon for å få deg til å tvile på alt ved deg selv - og det kan være fryktelig effektivt

Iet er lenge siden gasslyset lyste opp hjemmene våre, så det kan virke underlig at dette mest moderne av alle psykologiske maktspill er oppkalt etter en utdødd belysningsform. The Oxford English Dictionary har "gaslighting" som et av sine ord i 2018, og det er først i løpet av de siste årene at det har blitt kjent som en teknikk for psykologisk manipulasjon.
Selve ordet kommer fra Patrick Hamiltons skuespill fra 1938, Gas Lightfra 1938, og filmene basert på stykket som kom i 1940 og 1944, begge kalt Gaslight. I skuespillet og filmene får en ektemann sin hengivne kone til å tvile på sin egen tilregnelighet ved å skru ned gasslyset i hjemmet i all hemmelighet, samtidig som han nekter for at hun oppfatter at lyset endrer seg. Begrepet ble tatt i bruk i psykoanalytisk tenkning på 1970-tallet, men ble først for alvor kjent for noen år siden i forbindelse med bekymringen for "fake news". Det har blitt tatt i bruk siden den gang fordi det beskriver en rekke former for manipulerende atferd som det ellers ville være vanskelig å sette en merkelapp på.
Gaslighting forekommer i relasjoner der det er en ubalanse i maktforholdet. Det er vanligst i kjærlighetsforhold, men det kan forekomme i en lang rekke andre relasjoner, fra foreldre og barn via sjef og ansatt helt opp til statsnivå og borgernivå. Gaslighting er ikke en medfødt eller genetisk disponert tilstand, men snarere et sett av atferdsmønstre som læres og deretter brukes. Ved å benekte den andres oppfatninger, følelser og meninger undergraver gaslighteren systematisk den andres selvverd og kan i ytterste konsekvens få vedkommende til å tvile på sin egen tilregnelighet. Gaslighting er en metode for å utøve kontroll og makt i et forhold, men det er ikke i seg selv en psykisk lidelse. Som en kontrollteknikk brukes den imidlertid ofte av personer med narsissistisk personlighetsforstyrrelse. Typiske knep i gaslightingens dreiebok er blant annet
Fornektelse
Gaslighteren benekter blankt at han/hun har gjort noe den andre personen vet at han/hun har gjort.
-
Løgn
Gaslightere lyver. De lyver mye. Og de er flinke til det. Gaslightere kan også spre rykter om den andre personen for å øke det psykologiske presset, for eksempel ved å fortelle familiemedlemmer eller kolleger - selvsagt i fortrolighet - at den andre personen er i en emosjonell krise som gjør vedkommende upålitelig på en eller annen måte.
-
Å flytte skylden
Gaslightere er dyktige til å endre samtalens referanseramme, slik at selv når den andre personen prøver å komme med et eksempel på gaslighterens dårlige oppførsel, ender det alltid med at det er den andre personen som får skylden.
-
Minimalisering
Den andre personens tanker og følelser er i beste fall trivielle. Et typisk svar fra gaslighteren kan være: "Å, du overreagerer alltid på alt."
-
Avlede
Hvis de andre teknikkene ikke virker, vil gaslighteren avlede samtalen over på noe annet.
Den grunnleggende teknikken i gaslighting er å overbevise offeret om at deres oppfatninger og følelser er falske, mens gaslighterens oppfatninger er sanne. Den observante leser vil kanskje legge merke til hvordan denne teknikken kan skaleres oppover - og det har den faktisk blitt i ulike totalitære stater i historien. I 1984gir George Orwell et fiktivt eksempel på en stat som manipulerer den rapporterte virkeligheten på en slik måte at borgerne overbevises om at de må tvile på sine egne oppfatninger og akseptere statens. Ifølge forfatteren Theodore Dalrymple var den kommunistiske propagandaen ikke utformet for å overtale, men for å ydmyke: Alle visste at det var løgn, men alle innbyggerne måtte stilltiende akseptere løgnene som sannhet eller til og med selv uttale dem. Den statlige propagandaen i forbindelse med covid-19-pandemien har også gitt oss noen utmerkede eksempler på hvordan en stat kan føre folket bak lyset. Statlig gaslighting er et av de mest åpenbare eksemplene på maktdynamikken som er involvert i gaslighting. Gaslighteren søker å kontrollere offeret, og det er derfor spesielt attraktivt for stater som ønsker å kontrollere sin egen befolkning.
Offeret for gaslighting er imidlertid ikke maktesløst. Selv om det kan ta tid før man innser at noe er galt - gaslightere er som regel dyktige til det de gjør - gjelder den gamle læresetningen om at kunnskap er makt, særlig i forhold til gaslightere. Siden en gaslighter søker å undergrave den andres tanker, oppfatninger og følelser, vil alt den andre kan gjøre for å bekrefte disse tankene og følelsene fungere som et panser mot gaslighterens stadige angrep på selvfølelsen.
I hjemlige sammenhenger eskalerer imidlertid gaslighting ofte til vold, og det kan derfor være nødvendig å gjøre noen av disse tingene i det skjulte. Ved å føre en hemmelig dagbok kan offeret få bekreftet sine egne oppfatninger og minner om det som har skjedd, mot gaslighterens fornektelse av dem. Ingenting er så bekreftende for offeret som å kunne sjekke tilbake og se, nedskrevet, at gaslighteren virkelig ba dem om for eksempel å lage middag klokken 18.00, og ikke klokken 20.00. Den hemmelige dagboken gjør det mulig for offeret for gaslighting å validere sin egen oppfatning og forstå det spesielle gaslightingmønsteret som brukes mot dem. Med kunnskap kommer fornyet makt: enten til å forlate det voldelige forholdet eller til å konfrontere gaslighteren med bevisene på sin egen dårlige tro. I noen tilfeller, særlig hos gaslightere med narsissistisk personlighetsforstyrrelse, vil dette sannsynligvis ikke føre til så mye. Noen gaslightere er imidlertid fanget i atferdsmønstre de har observert hos sine egne foreldre, og kan være i stand til å bryte ut av mønsteret. Uansett utfall er det første skrittet for offeret å innse hva som skjer, stole på sine egne oppfatninger og ta skritt for å distansere sine egne oppfatninger og følelser fra gaslighterens forsøk på å manipulere dem. Som i filmen må de lære seg å tro på sine egne øyne igjen.

Gaslighting er en metode for å utøve kontroll og makt i et forhold

Hvordan gaslighting føles

Gaslighterens mål er å holde offeret ute av balanse og stille spørsmål ved egne oppfatninger, så det kan være svært vanskelig å avgjøre om du blir utsatt for gaslighter. Men hvis du opplever en kombinasjon av disse følelsene, er det mulig at du blir utsatt for gaslighter.
Forvirring. På et eller annet nivå gir ikke forholdet mening.
-
Du innser at du lyver til familie og venner for å beskytte den som gaslighter deg.
-
Det blir vanskelig å ta selv enkle beslutninger på egen hånd.
-
Du begynner å be om unnskyldning for alt, selv når du vet at det ikke er din feil.
-
Du begynner å lure på om du er for følsom.
-
Du begynner å føle at du ikke lenger er den personen du pleide å være.
-
Du innser at du er i ferd med å bli avskåret fra andre slektninger og venner.
Alt dette er tegn på et voldelig forhold preget av gaslighting. Hvis du er bekymret for at dette kan skje med deg, kan du prøve å kontakte Relate (www.relate.org.uk). I USA kan du kontakte The Hotline (www.thehotline.org/1.800.799.SAFE) og i Australia Relationships NSW (www.relationshipsnsw.org.au/1800RESPECT).

© Getty Images / Treety

livet etter sviket

Livet etter

Enten du tenker på å bli sammen med eks-partneren din igjen, eller om du er klar for å møte noen nye, her er noen tips til hvordan du kan komme deg videre etter utroskap

Fføler du deg såret etter et svik og er usikker på hvordan du skal komme deg videre? Du er ikke alene - faktisk er utroskap en av de ti viktigste årsakene til at par går fra hverandre, og en fersk undersøkelse* viser at 46 % av personer i monogame forhold innrømmer å ha vært utro, noe som fører til stress og følelsesmessige omveltninger for den sårede parten. Likevel bestemmer 24 % av ekteparene seg for å holde sammen, og innfører nye regler for forholdet, som for eksempel å dele passord til telefonen, unngå visse venner og sette begrensninger for å gå ut, for å minimere sannsynligheten for flere sidesprang.
Men uansett om du ønsker å få forholdet til å fungere, eller om du vurderer å forlate partneren din for å finne en ny, kan ettervirkningene av utroskap føre til at du føler deg fortapt og usikker på hvordan du skal komme deg videre. Her spør vi våre eksperter på parforhold hvordan du kan navigere i følelsene dine etter et svik og finne lykken igjen - uansett hvordan det måtte se ut.
Håndtering av ettervirkningene
Ikke forhast deg med noe. "Gi deg selv tid til å komme over det som har gått forut for bruddet, enten det er skilsmisse eller dødsfall", sier Barbara Bloomfield, rådgiver og samlivsekspert i Relate. "Sørg for at du er komfortabel og trygg nok før du ser deg om etter en partner senere i livet, for det kan være veldig vanskelig. Jeg foreslår at du etter et brudd gir deg selv god tid til å komme til hektene og roe deg ned. Når du er klar, kan du be en venn du stoler på, om å tilbringe en dag med deg og gi positive råd om styrkene dine og hvordan du presenterer deg selv."
Det må selvfølgelig være noen som virkelig bryr seg om deg, og som er positiv i stedet for kritisk. Barbara foreslår at du tenker over følgende spørsmål: Hvordan ønsker du å bli sett av andre? Hvilke antrekk får deg til å føle deg bra med deg selv? Kan en venn komme og hjelpe deg med å male soverommet eller rydde kjøkkenet for å sette i gang prosessen med å bli "Ny deg"? "Undervurder aldri effekten av en hårklipp! Ikke glem heller ikke rådgivere

utroskap kan føre til at du føler deg fortapt og usikker på hvordan du skal gå videre

De vanligste årsakene til juks

Kvinner
Føler seg smigret av oppmerksomheten (44 %) og føler seg følelsesmessig berøvet i forholdet (43 %).
Menn
Smiger (35 %) og misnøye med sexlivet (32 %)

gjør ting du har lyst til å gjøre, når du har lyst til å gjøre dem

er nyttige i prosessen med å bygge opp selvfølelsen, legger Barbara til.
Dette er også en fin tid for å gjøre ting du har lyst til å gjøre, når du har lyst til å gjøre dem. "Å gjenopplive en gammel hobby eller begynne med en du alltid har hatt lyst til å prøve, er en fin måte å finne tilbake til deg selv på", sier Dr. Madeleine Mason Roantree, psykolog, datingcoach og leder for relasjonspsykologiske tjenester ved The Vida Consultancy. "Tilbring tid med venner, og skap nye minner som bare handler om deg."
Å bestemme seg for om man skal gå
"Som rådgiver ser jeg mange par som har gått fra hverandre fordi de ikke har hatt ferdigheter til å løse problemene sine og kanskje har vært for flaue til å be om hjelp fra en rådgiver", sier Barbara. "Det vi ser i Relate, er at når separerte par tar det store skrittet og ringer for å få en time, uansett hvor ille det har vært, så ender de fleste av disse parene opp med å finne sammen igjen, fordi de har et ønske om å prøve å løse bruddet."
Ikke forhast deg
Tenker du på å finne sammen igjen? Ikke forhast deg. "Jeg har stor tro på at par bør ta en kort periode hver for seg hvis de har mulighet til det. Det er en erkjennelse av at man ikke har klart å løse uenighetene, og det er på tide å reflektere hver for seg og roe ned, og kanskje se hvor mye man savner hverandre", sier Barbara. "Men når det er barn involvert, er det ikke sikkert at et fysisk brudd er riktig, for det er viktig å sette barnas behov først."
Hvordan komme over utroskap
"Hvis du og partneren din har gått fra hverandre på grunn av et sidesprang, og ønsker å gjenforenes, er det viktig å tenke på hvorfor sidespranget skjedde", sier Barbara. "Hva var det som ikke fungerte bra i forholdet? Og hva er status på forholdet? Vi tror det kan ta opptil to år å få tillit til partneren sin igjen etter et sidesprang."
Vær forsiktig så du ikke går i fellen og "glemmer" det som har skjedd, samtidig som du lar deg rive med av forsoningens spenning. Det kan føles godt i øyeblikket, men vil bare føre til at de uløste problemene dukker opp i fremtiden, og potensielt skape flere problemer.
"Å snakke om det som skjedde og forsøke å forstå er et godt utgangspunkt for å unngå at det gjentar seg i fremtiden", sier Barbara. "Jeg foreslår at par setter av ti minutter to ganger i uken. Sett dere godt til rette og lytt nøye til partneren deres i fem minutter uten å si noe, selv om dere ikke er enige. Etter de fem minuttene bytter dere plass, og partneren din lytter til deg i fem minutter. Ikke avbryt eller prøv å løse noe. Bare lytt! Hvis du kan forstå deres synspunkt, er det den største gaven du kan gi partneren din."

Din håndbok i helbredelse

Følg disse tipsene fra Eharmonys samlivsekspert Rachael Lloyd
Tillat deg selv å sørge
"Når noen er utro, er forholdet du trodde du hadde med vedkommende i praksis over. Dine beste minner med den personen er ødelagt, ettersom en tredje part har invadert ditt følelsesmessige rom. Ikke steng ting inne. Selv om du er rasende, må du huske at under sinnet ligger sorgen, og hvis du undertrykker den, vil det gå ut over tilfriskningsprosessen."
Ikke sammenlign og fortvil
"Det nytter ikke å sammenligne seg med den personen han eller hun var utro med. Fordi selvtilliten din har fått seg en knekk, er det sannsynlig at du setter vedkommende på en pidestall og ser på ham eller henne som langt mer ettertraktet enn han eller hun egentlig er. Dette er ikke en konkurranse, og det du må fokusere på nå, er å gjenoppbygge din egen følelse av verdi."
Aldri bli besatt av det som skjedde
"Noen ganger vil den som er blitt bedratt, ha mikrodetaljer om nøyaktig hvordan, når og hvor utroskapen fant sted. Dette er ofte et forsøk på å kontrollere og håndtere følelser, men det fører som regel til at enda flere fallgruver åpner seg. Gå unna!"
Snakk ut om det
"Støtt deg til et støttenettverk av gode venner og familie, og kommuniser når du har behov for det. Hvis du virkelig sliter, kan du oppsøke en profesjonell terapeut eller coach og få en klippefast ryggdekning."
Helbred kroppen din
"Traumer har en dyptgripende effekt på både kropp og sinn. Terapier som EFT (emosjonell frihetsteknikk), som innebærer å banke på bestemte trykkpunkter, kan være enormt transformerende, i likhet med vanlig massasje", sier Rachael. Prøv Nick and Jessica Ortner - The Tapping Solution på YouTube. Og trening, som for eksempel pilates, kan hjelpe.

Er du klar til å gå videre?

Du lurer kanskje på hvordan du kan vite at du er klar til å gå ut på datingscenen igjen, men det finnes noen subtile indikatorer. "Du slutter å sammenligne nye matcher med eksen din", sier Rachael. "Du vil også ha bearbeidet mye av sinnet, sorgen og bagasjen som er uunngåelig for alle som har blitt bedratt. Mitt råd er at du, når du føler deg klar, går forsiktig inn i datingscenen. Se på hver ny date som en mulighet til å møte noen nye og ha forfriskende samtaler." Ta det med ro og følg disse eksperttipsene:
Gjør jobben
"Du må sørge for at du har jobbet deg gjennom de mest dramatiske følelsene knyttet til sviket før du kaster deg ut i noe annet", sier Rachael. "Dette tar tid, det er ikke gjort over natten. Jeg anbefaler på det sterkeste at du oppsøker en coach eller terapeut hvis du er i tvil om du er klar til å gå videre."
Vær ærlig
Når du begynner å treffe en ny person, bør du være ærlig om eventuelle tillitsproblemer eller manglende selvtillit. "Sørg for at den nye partneren vet at disse problemene ikke handler om dem. Det er historiske ting som du tar ansvar for, og som du er villig til å jobbe hardt for å løse", sier Rachael. "Så lenge du prøver, og du viser dem kjærlighet og vennlighet, kan dere få det til å fungere."
Gi deg selv en sjanse
Det finnes mange måter å møte nye mennesker på, avhengig av hva du foretrekker. Enten det er på mer tradisjonelle måter "i det virkelige liv" via sosialt samvær, eller du vil melde deg på en matchmaking-tjeneste som søker etter deg, eller du synes datingsider og apper på internett er mer tilgjengelige - det finnes noe for enhver smak. Er du nysgjerrig? det finnes mange gratis datingsider der ute. "Trikset er å vite hva du er ute etter", sier Dr. Mason Roantree. "Jeg anbefaler at du lager en liste med tre til fire verdier som er viktige for deg, og tre til fire ting du ikke liker, og bruker det som en guide for å møte noen som passer sammen."
Vær fordomsfri
"Ikke begrens deg til forbigående aspekter som vekt, alder og formue, eller overfladiske markører som høyde og utdannelse, da de sannsynligvis vil begrense utvalget av mennesker du kan date", legger Dr. Mason Roantree til. "Bare fordi noen er slanke eller høye, betyr det for eksempel ikke at de er snille, pålitelige eller respektfulle."
Ytterligere støtte
For parrådgivning i Storbritannia, besøk relate.org.uk eller ring 0300 100 1234 for å finne ut mer om din lokale tjeneste og hva den koster. Du kan også besøke freepsychotherapynetwork.com for å søke etter en billig terapeut i ditt område. hvis du er i USA eller Australia, kan du besøke betterhelp.com.

© Getty Images / Malte Mueller

*Helsetestsentre. ** YouGov-undersøkelse.

kan et hjerte virkelig bli knust?

kan et hjerte

virkelig

være

Romantiske
forhold
kan ha
større innvirkning på din fysiske helse
helse enn
du er klar over

Ord  Eleanor Vousden & Rose Goodman

Har du opplevd uro på et eller annet tidspunkt i løpet av årene? Du husker kanskje at du kjente sterke fysiske fornemmelser sammen med dype følelser. Kanskje har du hatt en klump i magen eller en dyp smerte i brystet etter et samlivsbrudd. Dette er normalt, men i noen tilfeller kan et plutselig sjokk eller en forferdelig nyhet også føre til en alvorlig endring i hjertets funksjon. Det medisinske navnet takotsubo-kardiomyopati, "broken heart syndrome" (BHS), rammer rundt 3000 mennesker i Storbritannia hvert år, og ni av ti av dem som rammes, er kvinner. Her går ekspertene våre til kjernen av denne tilstanden.
Smerten er ekte
Symptomene på BHS etterligner symptomene på hjerteinfarkt. "Det oppstår vanligvis hos personer som har opplevd fysisk og/eller følelsesmessig stressende hendelser, som for eksempel et dødsfall", sier Ruth Goss, senior hjertesykepleier ved British Heart Foundation. "I rundt 30 % av tilfellene er det imidlertid ingen identifiserbar utløsende faktor." Forskningen pågår fortsatt, men forskerne tror at dette stresset fører til en bølge av adrenalin i hjertet.
"Dette fører til at venstre ventrikkel (det nederste venstre hjertekammeret, som er ansvarlig for å pumpe blodet ut av hjertet og rundt i kroppen) plutselig svulmer opp og svekkes", sier Ruth. "Det betyr at hjertet ikke kan pumpe blodet rundt i kroppen på riktig måte - og i noen tilfeller kan disse endringene føre til andre hjerteproblemer, som for eksempel hjertesvikt."
BHS versus hjerteinfarkt
Hovedforskjellen mellom de to er at et hjerteinfarkt forårsakes av en blokkering i en av kransarteriene som forsyner hjertemuskelen med blod. Pasienter med takotsubosyndrom har ikke denne blokkeringen.
"Det er først når legene tar ytterligere tester for å undersøke kransarteriene, at de ser at det ikke er noen blokkeringer, slik det ville vært etter et hjerteinfarkt", sier Ruth. "I stedet vil et ekkokardiogram (en ultralyd av hjertet) vise at hjertemuskelen ikke fungerer som den skal, og at venstre hjertekammer er større enn normalt."
Hvem påvirkes og hvordan?
Selv om vi kanskje tror at følelsene våre var mest ustabile i tenårene, er det faktisk middelaldrende og eldre kvinner som får diagnosen BHS opptil ti ganger oftere enn yngre kvinner eller menn i alle aldre.* Det antas at dette skyldes at det kvinnelige hormonet østrogen bidrar til å beskytte hjertet mot de skadelige effektene av adrenalin, slik at særlig kvinner blir sårbare for effekten av plutselig stress når de blir eldre og østrogennivået synker.
BHS kan forårsake så store smerter at noen pasienter havner på sykehus, ofte med mistanke om hjerteinfarkt. På grunn av den livstruende elektriske ustabiliteten i hjertet i de tidlige stadiene av infarktet, blir mange innlagt på en spesialisert koronaravdeling i minst to dager.
"Det finnes ingen konsensus om tiltak på lengre sikt", sier overlege og kardiolog Dana Dawson ved University of Aberdeen. "Det har ennå ikke vært gjennomført noen kliniske studier for å undersøke medisiner som kan hjelpe hjertet til å komme seg bedre eller forebygge tilbakefall, selv om vi hele tiden lærer mer."
Heldigvis kan du forvente å komme deg etter de medisinske følgene av et skadet hjerte, selv om forskning viser at det kan ta opptil fire måneder**. Dette skyldes at hjertets anstrengende bevegelser fortsatt er svekket i flere måneder etter et hjerteinfarkt, og at det kan oppstå arrdannelse som reduserer elastisiteten og hindrer hjertet i å trekke seg ordentlig sammen. Dette forklarer delvis den lave dødsrisikoen, selv mange år senere.
Oppsøk alltid lege umiddelbart hvis du opplever brystsmerter og kortpustethet i alt fra noen minutter til timer, dager eller uker etter alvorlig følelsesmessig eller fysisk stress. Snakk med legen din hvis du er bekymret for helsen din.

Naturlig
stressdempere

Ved å ta i bruk disse daglige vanene kan du ta vare på hjertet ditt og redusere risikoen for Broken Heart Syndrome (BHS).
Forbindelse
Oksytocin er et beroligende velværehormon som frigjøres når vi føler
vi føler kjærlighet, trøst og tillit. Har du en myk venn hjemme? Hvis du stryker kjæledyret ditt, kan du også frigjøre dette hormonet***,
så tilbring kvalitetstid med en katt eller hund for å løse opp spenninger.
Oppmerksom pusting
. Legg en hånd på øvre del av brystet og en på magen, rett under magen.
. Pust sakte ut mens du teller til 11.
. Ta en pause, og pust deretter inn mens du teller til sju.
. Gjenta to ganger.
Prøv å sørge for at hånden på magen er den eneste delen som beveger seg. Når vi er stresset, trekker vi pusten overfladisk med toppen av brystet. Lær deg å puste dypere for å roe ned kropp og sinn raskt.
Bevegelse
Trening forbrenner adrenalin og andre stresshormoner, samtidig som det får musklene til å slappe av og gir bedre søvn. "Generelt kan all skånsom eller moderat trening være nyttig", sier ernæringsfysiolog Cassandra Barns. "Bevegelse stimulerer tarmen og lindrer problemer som oppblåsthet og forstoppelse, og hvis du gjør noe du liker, vil det bidra til å senke stressnivået", legger hun til.

Det kan ta opptil fire måneder å komme seg etter de medisinske følgene av et skadet hjerte

© Getty Images / MEJIKU

*Journal of the American Heart Association **Forskning fra University of Aberdeen, finansiert av British Heart Foundation og ledet av Dr. Dawson ***Frontiers in Psychology

alle trenger noen

Alle

Behov

Behovet for tilhørighet er en av menneskets mest grunnleggende drivkrefter, med røtter langt tilbake i vår evolusjonære historie

Belonging er et spørsmål om liv og død. I den moderne verden gjenspeiles dette i at mennesker som rapporterer at de har en trygg følelse av tilhørighet, lever lenger, har bedre helse og generelt sier at de lever et mer tilfredsstillende liv enn de som klager over ensomhet og fremmedgjøring. Men i omtrent 95 % av menneskehetens historie, da mennesker levde som jegere og sankere i små, mobile familiegrupper på ikke stort mer enn hundre individer, ville utstøtelse fra gruppen i de fleste tilfeller ha ført til en rask død, enten i rovdyrenes klør eller som følge av eksponering og sult. Allerede før det moderne mennesket (Homo sapiens) utviklet seg for rundt 200 000 år siden, levde våre forfedre blant primatene i sosiale grupper der man delte på å samle, jakte og beskytte seg mot rovdyr - det er nesten umulig for et rovdyr å overraske en flokk bavianer med så mange øyne og ører som de hars on guard  mott en bavian er i konstant fare for å bli angrepet, mens en enslig bavian er i konstant fare for å bli angrepet.
Hva betyr tilhørighet?
Behovet for å høre til, særlig i en gruppe, er altså like dypt nedfelt i vår menneskelige arv som behovet for mat og husly. Men hva betyr det egentlig å høre til? I psykologiske studier av dette grunnleggende menneskelige behovet defineres tilhørighet som den subjektive opplevelsen, som er unik for hvert enkelt individ, og som frembringer en dypfølt lengsel etter tilknytning til andre mennesker, samt behovet for å bli positivt verdsatt av andre mennesker og for å knytte og nyte mellommenneskelige forbindelser med andre mennesker. Merk at tilhørighet ikke er en funksjon av hvor mange mennesker man kjenner: Det er fullt mulig å være omgitt av andre mennesker hele tiden og likevel føle seg ensom og isolert.
Dessuten er følelsen av tilhørighet ikke begrenset til grupper av mennesker, men omfatter en lang rekke andre opplevelser, fra den dype tilknytningen noen mennesker har til bestemte steder og landskap - noen mennesker synes å føle seg tiltrukket av havet, andre av ørkener og fjell - til kjærligheten til land og kultur. Følelsen av tilhørighet kan også utløses av minner, og luktesansen kan hos mange mennesker være spesielt sterk når det gjelder å gjenkalle minner fra fortiden. Alle disse egenskapene gjør tilhørighetsfølelsen til en spesielt rik kilde til menneskelig erfaring, men gjør den også spesielt utfordrende å forstå i sin fulle bredde.
De første forsøkene på å forstå vårt behov for tilhørighet
Den tidlige psykologien hadde et grovt reduksjonistisk syn på menneskets natur. Behaviorismen, som var den dominerende psykologiske retningen i første halvdel av 1900-tallet, hevdet at hele menneskets natur kunne forstås ut fra stimulus og respons, som om Pavlovs spyttende hund var nøkkelen til å forstå alle de dypeste sidene ved menneskets natur. En av de første til å bryte med denne modellen var den britiske psykologen John Bowlby (1907-1990). I sitt arbeid med foreldreløse barn under andre verdenskrig innså Bowlby at de sørget over sine mistede foreldre, og at dette savnet var vedvarende og voldte dem store vansker. Men problemet var at ifølge datidens rådende psykologiske teorier knyttet barn seg emosjonelt til foreldrene sine fordi foreldrene sørget for mat og husly som tilfredsstilte barnets "primære behov" for næring og husly. Det emosjonelle båndet var sekundært i forhold til denne primærdriften. Ifølge teorien burde disse foreldreløse barna derfor ha knyttet følelsesmessige bånd til

Følelsen av tilhørighet kan også utløses av minner

Tilhørighetens røtter

Våre forsøk på å forstå hva det vil si å høre til, går tilbake til de store greske filosofene. I hans Symposionen dialog mellom datidens mest berømte athenere, legger Platon i munnen på den komiske dramatikeren Aristofanes en halvt spøkefull, halvt alvorlig tale der han hevder at alle menneskehetens problemer skyldes at gudene bestemte seg for at de første menneskene var for mektige, og at Zevs delte hver eneste opprinnelige person i to. Denne splittelsen har bestått, og vi fortsetter å lete, for det meste forgjeves, etter våre manglende andre halvdeler. Aristoteles utviklet en teori om vennskap i sin Nikomakiske etikk som fortsatt er nyttig den dag i dag: CS Lewis, i sin bok De fire kjærlighetenedefinerte vennskap som "født i det øyeblikket en mann sier til en annen: 'Hva? Du også? Jeg trodde at ingen andre enn jeg selv ..." For Lewis er vennskap altså også forankret i en følelse av tilhørighet, en bro over den kløften som ellers fremmedgjør oss fra andre mennesker.

behovet for tilhørighet er grunnleggende for menneskelig velvære

de menneskene som nå ga dem mat og husly: fosterforeldre, barnehjemsverger og så videre. Men det gjorde de ikke. De bar med seg det opprinnelige tapet, og til tross for den generelle vennligheten til menneskene som tok seg av dem, og til tross for at de tilfredsstilte den primære trangen til mat og husly, knyttet ikke barna de samme følelsesmessige båndene til sine nye omsorgspersoner som de hadde hatt til foreldrene sine.
Bowlbys genistrek var at han var i stand til å ta av seg skylappene han hadde fått på grunn av sin utdannelse, og se hva han så hos de barna og ungdommene han behandlet. For å formulere sitt arbeid benyttet Bowlby seg av Harry Harlows studier med rhesusapeunger. Harlow oppdro apeungene med to kunstige mødre: en "mor" av ståltråd som ga melk, og en "mor" av frotté som ikke ga næring, men som man kunne kose med. De små rhesusapeungene foretrakk frottémoren, og besøkte bare trådmoren for å få mat. Sammen med Konrad Lorenz' arbeid med preging hos dyr som ender - den nyklekte andungen festet seg til den første bevegelige gjenstanden den så som sin mor - hadde Bowlby lagt grunnlaget for en ny og revolusjonerende teori om tilknytning.
Babyer trenger moren sin
Bowlby hevdet at tilknytningen mellom barn og foreldre hos mennesker var spesifikk for oss som art, og at den var et resultat av den uvanlige avhengigheten og hjelpeløsheten hos spedbarn og barn. Babyer og barn utviser en spesiell tilknytningsatferd: nærhet/kontaktopprettholdelse og separasjonsprotest. Med andre ord prøver spedbarn og små barn å holde seg nær foreldrene sine, og de gråter når de skilles fra dem.
Ved å holde kontakten med en forelder som gir beskyttelse (og andre studier referert av Bowlby viste at spedbarn og barn knyttet seg til personer som ga dem trygghet, men ikke nødvendigvis mat, det vil si fedre), sikrer barnet sin egen overlevelse. Evolusjonært sett er den eneste beskyttelsen et menneskebarn kan finne hos sine foreldre: Andre arter kan la et spedbarn ligge trygt i en hule eller kamuflere det med sine egne markeringer, men ingen av disse alternativene er tilgjengelige for et menneskebarn. Tryggheten ligger i foreldrenes armer. Det naturlige utvalget sørget derfor for at menneskebabyer utviste en rekke atferder for å opprettholde kontakten med foreldrene og forhindre at de ble skilt fra dem: Tenk bare på babyens protester når den blir overlatt til en slektning som kommer på besøk, og hvor ofte den må leveres tilbake til moren før den finner seg til rette. Denne trygghets- og sikkerhetssøkende atferden fortsetter etter hvert som babyen blir barn. Som Bowlby tørt bemerket, er et barn som et missil når det prøver å få kontakt med en tilknytningsperson: Det gir seg ikke før det treffer målet.
Mangel på tilhørighet får konsekvenser
Men når et spedbarn ikke får respons på sine tilnærmelser, lærer det seg snart å snu seg bort. Bowlby demonstrerte selv denne effekten i et eksperiment der han ba mødre om å forholde seg uttrykksløse i tre minutter mens spedbarna deres forsøkte å samhandle med dem. Først forsøker spedbarnet å få en eller annen form for reaksjon fra moren, men når alle anstrengelser mislykkes, vender det seg til slutt bort. Tre minutter virker kanskje ikke lenge, men det var lenge nok til at spedbarnet begynte å gi opp. I tilfeller der moren, eller den primære omsorgspersonen, ikke responderer eller mishandler barnet over lengre tid, er resultatet svært skadelig for barnet. Dessverre finnes det nok tilfeller av langvarig omsorgssvikt til at det er tydelig at det har katastrofale konsekvenser, som i tilfellet med Genie Wiley (se faktaboks på side 42).
Hierarkiet av behov
I andre halvdel av 1900-tallet begynte psykologene å innse at det reduksjonistiske menneskesynet som lå til grunn for behaviorismen, ikke var tilstrekkelig til å forklare menneskets psykologi, og det oppstod en bevegelse som ble kalt humanistisk psykologi.
Påe of dens viktigste talsmenn var Abraham Maslow (1908-1970). Maslow var bekymret over at nesten all psykologisk forskning frem til da hadde konsentrert seg om psykisk syke, og satte seg fore å etablere en psykologi om psykisk helse ved å studere psykisk friske mennesker og utvikle testbare teorier om menneskets potensial og vekst. Når det gjelder tilhørighetspsykologien, var Maslows viktigste bidrag hans idé om behovspyramiden, der de mest grunnleggende fysiologiske behovene danner bunnen av en stigende pyramide, som overgås av grunnleggende trygghetsbehov og deretter, på neste nivå, behovene for kjærlighet og tilhørighet. Selv om behovspyramiden i dag nesten alltid presenteres i form av en fin, grafisk trekant, var Maslows idé mer subtil og flytende: Han mente at de ulike behovene kunne eksistere og eksisterte samtidig i et menneske, og han mente ikke at de to første nivåene i pyramiden måtte være tilfredsstilt før en person begynte å bekymre seg for kjærlighet og tilhørighet. Men hvis man ikke klarer å tilfredsstille behovene for kjærlighet og tilhørighet, blir man stresset og ulykkelig og må bruke energi på å avhjelpe mangelen på kjærlighet og tilhørighet. Denne avledningen av krefter går på bekostning av de høyere ordensbehovene selvfølelse og realisering.
Tilhørighet som et grunnleggende menneskelig behov
Roy Baumeister og Mark Leary gikk lenger i sin artikkel fra 1995, og hevdet at behovet for tilhørighet er et like grunnleggende menneskelig behov som de grunnleggende fysiologiske behovene. Men hvis behovet for tilhørighet er et grunnleggende menneskelig behov, må de mellommenneskelige relasjonene, som er det viktigste aspektet ved tilhørighet, opprettholdes. Ifølge Baumeister og Leary skjer dette gjennom regelmessige interaksjoner med menneskene i ens nærmeste omgangskrets, og disse interaksjonene skjer i en kontekst av langvarig omsorg og hengivenhet. Ifølge dette synet må behovet for tilhørighet tilfredsstilles jevnlig, på samme måte som vi må spise og drikke hver dag for å holde oss friske. Hvis noen ikke finner tilhørighet på sosialt akseptable måter, kan det godt hende at de søker tilhørighet i grupper, som gjenger, sekter og radikale celler, som kan tilby en følelse av tilhørighet som de ikke har kunnet finne i det vanlige samfunnet.
Siden behovet for tilhørighet er grunnleggende for menneskelig velvære, skulle vi forvente at det er til stede fra de tidligste øyeblikkene i livet. Den aller første handlingen en nyfødt baby utfører, bekrefter dette. Når et nyfødt barn legges på mors mage, vil det finne veien til brystet for å spise. Denne instinktive "brystkrabben", den første selvdrevne handlingen hos et nyfødt barn, er et svar på de grunnleggende behovene for næring og tilhørighet. I evolusjonær sammenheng er det helt logisk at menneskebabyer søker kontakt så snart som mulig etter fødselen, for menneskebabyer er med god margin de mest hjelpeløse av alle nyfødte dyr. Et nyfødt føll vakler opp på beina og kan gå i løpet av en halvtime, og er stabilt på beina i løpet av en time; en menneskebaby faller fortsatt over to år etter fødselen. Den langvarige hjelpeløsheten til Homo sapiens-babyen er et direkte resultat av sapiens: Babyen kommer ut med et hode som er så stort at det trygt kan komme gjennom fødselskanalen, men likevel er babyen fortsatt svært langt fra full utvikling; i bunn og grunn fortsetter babyen i en svangerskapstilstand de første månedene etter fødselen. Det er en tøff evolusjonær avveining som mange kvinner, særlig i førmoderne tid, betalte for med livet: En studie viste at mellom 1700 og 1750 døde ti kvinner for hver tusen fødsler i England. I 2015 var mødredødeligheten i Storbritannia åtte dødsfall for hver 100 000 fødsler - en forbedring på rundt hundre ganger.
Et spedbarn er så avhengig av moren sin at det er helt nødvendig å skape en følelse av tilhørighet til moren for å overleve. Mange av de første atferdene som dukker opp hos spedbarn, er sosiale og rettet mot å styrke båndene til moren: Barnets første smil, rundt seks uker etter fødselen, fremkaller alltid fremkaller alltid gledesrop fra mor. Selv på det aller tidligste stadiet i livet, når en baby er mindre enn én dag gammel, vil den foretrekke å se på et menneskeansikt fremfor en gjenstand av samme størrelse, men uten den normale utformingen av øyne, nese og munn. Et spedbarn er predisponert for å se på ansikter, og leter etter tegnene som kjennetegner moren, blant dem som grupperer seg rundt det. Blant disse tegnene er "babyspråket" som nybakte mødre bruker sammen med spedbarnet sitt: Innholdet har en tendens til å inneholde gjentatte ord og fraser, men enda viktigere er den uvanlige tonale kvaliteten, en syngende rytme som skiller det fra vanlig menneskelig kommunikasjon som "babyprat".
Barnets lek
Etter hvert som babyen blir spedbarn og deretter barn, utvides behovet for tilhørighet, først til andre familiemedlemmer og deretter til andre barn. Helt ned i fireårsalderen er barn opptatt av å passe inn i en gruppe. I et eksperiment ble tre barn i en gruppe vist ett bilde, mens det fjerde ble vist et annet bilde (uten at noen av dem visste det). Hvis barna deretter ble spurt om hva de hadde sett, ville det fjerde barnet, hvis det hadde hørt svarene fra de andre barna, endre svaret sitt slik at det passet med det de andre barna hadde sagt, selv om det ikke gjaldt det bildet de ble vist. For å bli sosialt akseptert, for å høre til, finner barn helt ned i fireårsalderen på ting for ikke å skille seg ut fra gruppen.
Dette er på ingen måte begrenset til barn. Hos voksne fører det til et fenomen som kalles gruppetenkning, der individer i en

Genie

I 1970 snublet en kvinne på jakt etter hjelp mot grå stær inn i feil rom. Fordi hun var funksjonelt blind, skjønte hun ikke at hun hadde gått inn på sosialkontoret i Los Angeles County. Velferdsarbeiderne så at kvinnen ledet en liten jente på rundt sju år som ikke kunne snakke, som knapt kunne fokusere øynene, som var inkontinent og knapt kunne svelge. Den lille jenta, Genie Wiley, veide 26 kg og var egentlig 13 år gammel. Det viste seg at Genies far fra hun var to år gammel hadde spent henne fast i en tvangstrøye festet til et toalett om dagen, og om natten bandt han henne fast i en sovepose i et bur. Hvis Genie forsøkte å snakke, slo faren henne med en trestokk eller bjeffet og knurret som en hund. Genies far slo sin funksjonelt blinde kone og hindret henne i å ha kontakt med Genie. Men etter 11 år med denne behandlingen søkte Genies mor hjelp, tok Genie med seg, og snublet skjebnesvangert nok inn på feil kontor. Da Genie kom ut av fangenskapet, hadde hun nesten ikke noe språk. En rekke psykologer dannet et team for både å rehabilitere og studere Genie, for hun kunne kanskje gi svar på spørsmål om det fantes et vindu for språkutvikling og tilegnelse av sosiale ferdigheter som ikke kunne gjenvinnes når man først hadde gått glipp av det. Men etter noen år med studier ble forskerne splittet i bitterhet, og noen kom med beskyldninger om at andre betraktet Genie mer som et forsøksobjekt enn som et menneske. Genie ble til slutt tatt tilbake i delstaten Californias varetekt, og der har hun blitt værende siden. Myndighetene har nektet å gi ytterligere informasjon om hennes skjebne, selv om hun fortsatt er under delstatens omsorg, og rapporter tyder på at hun bodde på et lite hjem for utviklingshemmede. Det lille språket Genie gjenvant, gikk tapt igjen i forvirringen og usikkerheten rundt kampene om foreldreretten som oppslukte henne i ung voksen alder, og hun gjenvant det aldri.

selvrealisering
lidenskap, moral, kreativitet, problemløsning

aktelse
selvfølelse, selvtillit, respekt fra andre, respekt fra andre

kjærlighet/tilhørighet
familie, vennskap, hengivenhet, intimitet, sosial interaksjon

sikkerhet
sikkerhet: kropp, arbeid, ressurser, moral, familie, eiendom, helse

fysiologisk
mat, vann, søvn,
pust, helse

Hører du til?

I 1995 utviklet forskerne Bonnie Hagerty og Kathleen Patusky en test for å måle folks følelse av tilhørighet. Den første delen måler folks følelse av forankring og involvering i relasjoner, både lokale og mer omfattende, mens den andre delen tar for seg folks oppfatning av hvordan tidligere hendelser har påvirket deres følelse av tilhørighet. Begge delene har fire svaralternativer, fra helt enig til helt uenig, med en tallscore knyttet til hvert svar. Prøv å ta testen nedenfor.

Følelsen av tilhørighet
del 1
Jeg lurer ofte på om det finnes noe sted på jorden der jeg virkelig passer inn
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg er ikke sikker på om jeg passer inn blant vennene mine
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg ser på meg selv som mistilpasset i sosiale situasjoner
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler vanligvis at folk ikke aksepterer meg
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler meg som en puslespillbrikke som ikke passer inn i puslespillet
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg vil gjerne utgjøre en forskjell for menneskene rundt meg  men jeg føler ikke at det jeg har å tilby, blir verdsatt
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler meg utenfor i de fleste situasjoner
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler ofte at jeg ikke har noen plass i denne verden
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg kunne forsvinne i flere dager uten at det ville bety noe for familien min
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Generelt sett føler jeg meg ikke som en del av samfunnet
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler at jeg observerer livet i stedet for å delta i det
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Hvis jeg døde i morgen, ville svært få mennesker komme i begravelsen min
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler meg som en firkantet pinne som prøver å passe inn i et rundt hull
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler ikke at det finnes noe sted hvor jeg virkelig passer inn i denne verden
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg er ukomfortabel med at min bakgrunn og mine erfaringer  er så forskjellig fra de som er rundt meg
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg kunne ikke se eller ringe vennene mine på flere dager, og det ville ikke ha noen betydning for dem
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg føler meg utelatt fra ting
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
-
Jeg er ikke verdsatt av eller viktig for vennene mine
Helt enig - 1         Enig - 2         Uenig - 3         Helt uenig - 4
Total poengsum for del 1 ................
Følelse av tilhørighet
del 2
Det er viktig for meg at jeg blir verdsatt eller akseptert av andre
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Tidligere har jeg følt meg verdsatt og viktig for andre
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Det er viktig for meg at jeg passer inn et sted i denne verden
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Jeg har egenskaper som kan være viktige for andre
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Jeg jobber med å passe bedre inn med de rundt meg
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Jeg ønsker å være en del av det som skjer rundt meg
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Det er viktig for meg at mine tanker og meninger blir verdsatt
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Generelt sett anerkjenner andre mennesker mine sterke sider og gode sider
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Jeg kan passe inn hvor som helst
Helt enig - 4         Enig - 3         Uenig - 2         Helt uenig - 1
-
Total poengsum for del 2 ................
total poengsum
(Legg sammen del 1 og del 2) Endelig poengsum ................

Den endelige poengsummen, som fremkommer ved å summere summen av tilhørighetstesten del 1 og 2, kan ligge mellom 27 og 108. jo høyere poengsum, desto større følelse av tilhørighet. hvis du skårer lavt, og du mistrives og føler deg isolert, kan det være verdt å søke hjelp. I Storbritannia kan du kontakte RVS (Royal Voluntary Service) (0330 555 0310) og Støttelinjen (01708 765200). I USA kan du kontakte Institute on Aging Friendship  (1 800 971 0016) eller Samaritans (1 877 870 4673). I Australia kan du kontakte Friendline (se www.friendline.org.au for telefonnumre).

gruppe vil bevisst unngå å bringe frem fakta eller meninger som utfordrer gruppens etablerte ideer og mønstre. Dette er konfliktdempende og bidrar til at den enkelte forblir integrert i gruppen, men det kan ha katastrofale følger når det gjelder å fatte beslutninger - vi har sett dette i forbindelse med politikky-politikkutformingg in response to dene Covid-19-krisen, der avvikende stemmer og meninger ble undertrykt.
Det sitter i ryggmargen
Behovet for å høre til er et universelt menneskelig behov, men forskning viser at det når en helt unik intensitet i ungdomsårene. Ungdom er spesielt følsomme for det motsatte av tilhørighet - å bli ekskludert og utstøtt. Dette kan være en funksjon av den nevrale utviklingen som skjer i denne fasen av livet: Nevrale avbildninger har vist at hjernen i denne perioden utvikler omfattende nye forbindelser i de regionene som har med sosial interaksjon å gjøre. Blandet sammen mede utviklingg behovd to belong is dene separate but tetty forholde segd sense of personlig identitet: De to påvirker hverandre gjensidig. Ungdomstiden er en tid da unge mennesker generelt har behov for å finne en gruppe de kan tilhøre og være seg selv i. Men nedgangen i gruppedannelse og aktiviteter utenfore nedgangen i gruppedannelse og aktiviteter utenfor skolen, særlig uformelle grupper uten tilsyn, har imidlertid ført til en reduksjon i antall steder der dette kan skje: Nettbaserte grupper er generelt en dårlig erstatning for ansikt-til-ansikt-interaksjoner, selv om de i utgangspunktet kan virke som en erstatning.
De reduserte mulighetene til å danne personlige relasjoner og, i noen samfunnssektorer, den katastrofale nedgangen i antall familier med fedre, har ført til at stadig flere unge mennesker, og særlig ungdommer og unge menn, finner tilhørighet i gjenger. Forskere har funnet ut at gjengmedlemmer typisk finner eldre mannlige rollemodeller i gjengen - rollemodeller som de ble nektet fordi de ikke hadde en far til stede gjennom sin egen barndom. Siden en gjeng definerer seg selv opp mot samfunnet og andre gjenger, skaper den nødvendigvis en følelse av "oss og dem"-identitet som gir mange gjengmedlemmer en bro mellom en løsrevet barndom og den vanskelige overgangen til voksenlivet. Faktisk forblir de fleste ungdommer som blir med i en gjeng, medlemmer i bare to år, selv om de gjengmedlemmene som identifiserer seg sterkest med gjengen, er de som har størst sannsynlighet for å forbli medlemmer i lengre tid, noen ganger ti år eller mer.
Ensomhetsepidemien
Tidlig og midt i voksenlivet er den perioden da følelsen av tilhørighet typisk overføres til utviklingen av romantiske og nye familierelasjoner, noe som krever en egen vurdering. Men i takt med at barna blir mer og mer selvstendige, blir behovet for gruppetilhørighet vanligvis sterkere igjen. For å si det enkelt: Den innsatsen og konsentrasjonen som kreves for å oppdra barn, begrenser som regel fokuset til en mindre omgangskrets, men når barna begynner å flytte ut, er det svært gunstig å få en ny utvidelse av livshorisonten. Det er derfor bekymringsfullt at forskning i Storbritannia viser at antallet ensomme personer over 50 år øker og forventes å nå to millioner innen 2026. Hvis dette skjer og fortsetter, vil det sannsynligvis ha alvorlige konsekvenser for folks helse. Sosiale kontakter og vennskap gjør at folk lever lenger og holder seg friskere mens de lever, og gjør dem mer motstandsdyktige mot sykdom. Nedgangen i gruppeaktivitet er spesielt bekymringsfull når forskning har vist at for personer over 50 år som er sårbare for depresjon, er det en fjerdedel mindre sannsynlig at de faller tilbake i depresjon hvis de blir med i en gruppe, mens det å bli med i tre sosiale grupper reduserer sjansen for nye depresjoner med 63 %.
Tilhørighet er bra for deg
Bare det å komme seg opp og ut forbedrer følelsen av tilhørighet, helse og velvære. Med tanke på det økende antallet eldre som bor alene - og som av den grunn har større risiko for depresjon - er budskapet å komme seg opp, bli aktiv og bli med. Alle disse aktivitetene fremmer den grunnleggende følelsen av tilhørighet, noe som er til stor fordel for folks helse og lykke. Flere studier har faktisk vist at en dyp følelse av tilhørighet er like gunstig for helsen som et godt kosthold og rikelig med mosjon, mens sosial isolasjon og en følelse av utenforskap er like helseskadelig som røyking, fedme og høyt blodtrykk. En studie av eldre mennesker som så på utfallene etter et første hjerneslag, viste at den største enkeltstående risikofaktoren som bidro til ytterligere slag eller hjerteinfarkt, var isolasjon. Isolerte personer hadde dobbelt så stor risiko for å få et nytt hjerneslag som personer som hadde dype og omfattende sosiale relasjoner. Dessuten var bedring etter hjerneslag direkte korrelert med medlemskap i mange ulike sosiale grupper. Vi kan med sikkerhet si at tilhørighet er bra for deg.
Siden det er så bra for deg, er det kanskje ikke så rart at det motsatte av tilhørighet - utstøtelse og avvisning - er så smertefullt. Nevrale avbildninger har nemlig vist at hjernens reaksjon på å bli avvist ligner på reaksjonen på kroppslig smerte. Hjertet kan virkelig knuses, noe som kan føre til alle slags alvorlige konsekvenser, fra depresjon til sykdommer som følge av et svekket immunforsvar. En studie av eldre mennesker utført av The National Center for Biotechnology Information i 2015 viste faktisk at det å bli avvist og være alene førte til at folk døde tidligere, og at sjansen for at sosialt isolerte mennesker døde av sykdom økte med 29 %. Denne økte dødelighetsrisikoen skyldes både den reduserte omsorgen en person som bor alene, uunngåelig får når han eller hun er syk, og kroppens reduserte respons på fysiske utfordringer som følge av isolasjon: Mennesket er i de aller fleste tilfeller et sosialt dyr som ikke vil trives hvis det holdes isolert.
Ulike studier har faktisk vist at de helsemessige fordelene ved en bred og dyp følelse av tilhørighet, av å være innlemmet i relasjoner, familier, kirker og sosiale grupper, og bredere følelser av tilknytning til samfunnet, naturen og bestemte steder og steder, fremmer så mye godt i et menneske at virkningene oppveier de fleste av det moderne samfunnets sykdommer, fra røyking til fedme. I dypest mulig forstand er tilhørighet godt for hjertet.

å komme seg opp og ut og bevege seg forbedrer følelsen av tilhørighet

© Getty Images / Arthobbit / Dmitrii_Guzhanin / Iryna Alekseienko